номер провадження справи 1/60/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 Справа № 908/6244/15

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача: Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд.17, офіс 5-1)

про стягнення 2 772 786 грн. 08 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 22.02.16;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 08.12.2015 р.;

ОСОБА_3, довіреність від 08.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради заборгованості за договором № 12Т-13 від 23.04.2013 р. по актам: № 160/05 від 31.05.2015 р., № 161/05 від 31.05.2015 р., № 160/06 від 30.06.2015 р., № 161/06 від 30.06.2015 р. в розмірі 2 505 601 грн. 22 коп.; пені за порушення строків оплати вартості наданих послуг в розмірі 237 569 грн. 04 коп.; інфляційних втрат в розмірі 1 877 грн. 41 коп. та 3% річних в сумі 27 738 грн. 41 коп.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193, 198, 218, 230, 231 ГК України, та положень ГПК України і обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань за договором № 12Т-13 від 23.04.2013 р. щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих позивачем послуг за актам: № 160/05 від 31.05.2015 р., № 161/05 від 31.05.2015 р., № 160/06 від 30.06.2015 р., № 161/06 від 30.06.2015 р.

Позов прийнятий судом до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 26.01.2016 р. на 14 год. 30 хв.

20.01.2016 р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі та документи і розрахунки витребувані ухвалою суду.

26.01.2016 р. від відповідача до канцелярії господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю у повному обсязі підготуватись до даної справи, враховуючи вилучення правоохоронними органами документів на підприємстві.

В судовому засіданні 26.01.2016 р. представник відповідача підтримав вказане клопотання.

Судом клопотання відповідача було задоволено, у судовому засіданні було оголошено перерву до 16.02.2106 р. до 14 год. 30 хв.

16.02.2106 р. від відповідача надійшли документи для залучення до матеріалів справи.

Окрім того, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості вказаних у спірних актах тарифах, не направлення позивачем відповідачу листів-повідомлень про зміну тарифів, невідповідності заявленої до стягнення суми умовам договору та постанові НКРЕУ № 915 від 24.12.2014 р.; невідповідності розрахунків нормам законодавства та договору та частковою сплатою спірної заборгованості.

В судовому засіданні 16.02.2016 р. представник відповідача підтримав відзив на позовну заяву. За клопотанням представника позивача суд надав можливість представникові ознайомитись з матеріалами відзиву. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.02.2016 р. для надання можливості сторонам перевірити та звірити розрахунки.

У письмових поясненнях від 23.02.2016 р. позивач вказав на повідомлення відповідача про зміну тарифів. Також зауважив, що акти підписані відповідачем без зауважень, акти не оскаржені. Облік теплової енергії вівся розрахунковим методом, а отже посилання відповідача на те, що кількість теплової енергії значно зменшувалась є необґрунтованими. Згідно з розрахунками, кількість спожитої теплової енергії з точністю до однієї гігакалорії визначена правильно. Відповідно до платіжних доручень №804 від 01.07.2015р. та 921 від 28.07.2015р., КП «ПКВ» здійснив оплату вартості послуг за актами №162/05 від 31.05.2015р. та №162/06 від 30.06.2015р. (призначення платежу), які не є предметом розгляду справи №908/6244/15. Відповідачем дійсно проведені платежі на суми 50 278,58 грн. та 56 727,04 грн.. проте вони здійснені платіжними дорученнями №1212 та 1213 від 30.10.2015р. (замість №1212 та №804 від 01.07.2015р., вказаних у відзиві на позовну заяву), копії саме цих платіжних доручень надані суду представником КП «ПКВ». Вказаними платежами відповідач здійснив передплату за послуги, які надані лише жовтні 2015 року.

В судовому засіданні 23.02.2106 р. представник позивача підтримав позов повністю та надав пояснення суду на відзив відповідача на позовну заяву.

Представники відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та також надали контррозрахунок суми основного боргу за заявлений період та заявили два клопотання про витребування доказів та виклик уповноваженої особи (працівника) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для дачі пояснень з питання застосування до відповідача тарифів в рамках договору.

Зазначені клопотання були залишені судом без задоволення, у звязку із відсутністю підстав для їх задоволення, враховуючи наявність в матеріалах справи належних та відповідних доказів в підтвердження предмету позову. В матеріалах справи достатньо доказів в підтвердження розрахунків спірних сум. До того ж, у суду відсутні підстави для виклику в судове засідання уповноваженої особи (працівника) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для дачі пояснень з питання застосування до відповідача тарифів в рамках договору, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів в підтвердження тарифів. До того ж, в даному випадку, тарифи встановлені згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 р. № 1109 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП «НАЕК «Енергоатом», і у суду відсутні підстави для виклику уповноваженої особи для дачі відповідних пояснень з цього приводу.

За клопотанням представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2013 р. між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС (теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (споживачем, відповідачем у справі) укладений договір №12Т-13 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, теплопостачальна організація зобов'язується надати послуги споживачу, зазначені у п. 1.2 договору, в необхідних йому обсягах відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобов'язується сплачувати за отримані послуги за встановленими тарифами у строки, які передбачені цим договором.

Згідно з п. 4.3 договору, по закінченні звітного місяця, в якому надавалися послуги, споживачем та теплопостачальною організацією підписується двосторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, двосторонній акт про надання послуг з транспортування, двосторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії за фактичний обсяг теплової енергії.

Відповідно до п. 4.4 договору, розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактичний обсяг, щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок теплопостачальної

На виконання умов договору, позивачем відповідачу надавались відповідні послуги, про що між сторонами підписані наступні двосторонні акти: №160/05 від 31.05.2015р. про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 1 141 392,10 грн.; №161/05 від 31.05.2015р. про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 207 737,71 грн.; - №160/06 від 30.06.2015р. про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 978 399,05 грн.; №161/06 від 30.06.2015р. про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 178 072,36 грн., на загальну суму 2 505 601,22 грн.

Враховуючи несплату відповідачем позивачу отриманих послуг на суму 2 505 601 грн. 22 коп., позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 12Т-13 від 23.04.2013 р. по актам: № 160/05 від 31.05.2015 р., № 161/05 від 31.05.2015 р., № 160/06 від 30.06.2015 р., № 161/06 від 30.06.2015 р. в розмірі 2 505 601 грн. 22 коп.; пені за порушення строків оплати вартості наданих послуг в розмірі 237 569 грн. 04 коп.; інфляційних втрат в розмірі 1 877 грн. 41 коп. та 3% річних в сумі 27 738 грн. 41 коп. було предметом судового позову у цій справі

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, на підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини сторін були врегульовані договором № 12Т-13 від 23.04.2013 р., додатковою угодою та додатками до договору.

На виконання умов цього договору, у травні та липні позивач надані відповідачу послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на загальну суму 2 505 601 грн. 22 коп.

Надання вказаних послуг у заявлений період та сумі підтверджується актами про надання послуг за травень та червень 2015 року: №160/05 від 31.05.2015р. про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 1 141 392,10 грн.; №161/05 від 31.05.2015р. про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 207 737,71 грн.; - №160/06 від 30.06.2015р. про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 978 399,05 грн.; №161/06 від 30.06.2015р. про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 178 072,36 грн.,

Згідно п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.2014 р.) розрахунковим документом на оплату є 2-х сторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, є 2-х сторонній акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, є 2-х сторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію, визначену як сума тарифу на виробництво теплової енергії, тарифу на транспортування теплової енергії, тарифу на постачання теплової енергії, які затверджуються уповноваженим до відповідного законодавства органом, переглядається та вступає в дію в установленому діючим законодавством порядку.

Згідно з п. 4.3 договору, по закінченні звітного місяця, в якому надавалися послуги, споживачем та теплопостачальною організацією підписується двосторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, двосторонній акт про надання послуг з транспортування, двосторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії за фактичний обсяг теплової енергії.

Відповідно до п. 4.4 договору, розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактичний обсяг, щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок теплопостачальної

Слід зазначити, що акти про надання позивачем відповідачу послуг за травень та червень 2015 року оформлені відповідно до вимог договору та законодавства, мають найменування та реквізити сторін, найменування наданих послуг, їх кількість, одиницю виміру, тариф, суму та підписані з боку обох сторін без зауважень та заперечень. Акти скріплені печатками сторін. Як зазначено в актах, споживач до якості наданих послуг претензій не має. Акти з боку відповідача не оскаржувались. Повідомлень про не відповідність даних, вказаних у актах, про неотримання послуг в повному обсязі або частково позивачем відповідачу не надсилались.

Об'єм спожитої теплової енергії підтверджується як самими актами в стовбцях «Кількість», так і звітами про споживання за вищевказаний період, а також листами відповідача №10-01/1259 від 15.06.2015р. та №10-01/1434 від 09.07.2015р. Обсяг відпущеної позивачем та отриманої відповідачем теплової енергії, зазначений в листах споживача, ідентичний обсягу, вказаному у актах наданих послуг.

При цьому, в актах вказана вартість тарифів за послуги: виробництво теплової енергії 73, 46 грн., транспортування тепло енергії 13,37 грн.

Зазначені тарифи були встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 р. № 1109 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП «НАЕК «Енергоатом». І саме цією постановою «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП «НАЕК «Енергоатом» були встановлені відповідні тарифи для відповідача, як відповідного споживача, а не постановою № 915 від 24.12.2014 р., на яку посилається відповідач у справі.

Згідно з п. 4.2 договору №12Т-13 від 23.04.2013р., у випадку зміни тарифу на виробництво теплової енергії та тарифу на транспортування, що діяли на момент укладання договору, розрахунки споживачем за поставлену теплову енергію здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору. Про встановлення, зміну тарифів теплопостачальна організація повідомляє споживача в письмовому вигляді протягом 15 робочих днів з дня набрання ними чинності відповідно до діючого законодавства України.

Про зміну тарифів за договором №12Т-13 від 23.04.2013р., що стосуються предмету спору, позивач повідомляв позивача листом №75-73/9953 від 17.04.2015р.; до того ж зазначена постанова набула чинності та міститься у свобідному доступі і відповідач, як споживач, мав можливість ознайомитись із цієї постановою. До того ж, із відповідними тарифами відповідач був ознайомлений шляхом підписання актів, в яких були вказані тарифи за послуги: виробництво теплової енергії 73, 46 грн., транспортування теплоенергії 13,37 грн.

Таким чином, посилання відповідача щодо невідповідність тарифів спростовується вищевикладеним.

Щодо інших доводів відповідача щодо обсягів спожитої відповідачем теплової енергії, слід зазначити наступне:

Відповідно до договору позивач забезпечує постачання теплової енергії для потреб об'єктів «ТРП-1-ТРП-12» та «ЦТП» (далі «об'єкти м. Енергодар») на потреби, вказані в додатках №2/1 та №2/2 зазначеного договору, а саме: опалювання (в опалювальний період); вентиляція (в опалювальний період); гаряче водопостачання (протягом року). Згідно з розпорядженням в.о. міського голови від 14.04.2015р. №88-р, опалювальний сезон 2014-2015 р.р. закінчився 15.04.2015р., а системи опалення та вентиляції повинні бути відключені. Таким чином, теплопостачання та облік відпуску теплової енергії в періоди з 18.05.2015р. по 31.05.2015р., з 12.05.2015р. по 31.05.2015р., та з 01.06.2015р. по 30.06.2015р. повинні були здійснюватись як для міжопалювального періоду. Відповідно до «Режимной карты работы тепловой сети ОП ЗАЗС» ОО.КЦ.Рг.01-12 (п. 1.3 договору), затвердженої Головним інженером (першим заступником генерального директора) ВП ЗАЕС, регулювання теплової енергії в літній (між опалювальний період) кількісне, при змінній витраті теплоносія, що здійснюється регуляторами температури води на виході з підігрівачів гарячого водопостачання в ТРП споживачів. В літній (між опалювальний) період підтримується температурний графік роботи теплової мережі ВП ЗАЕС постійний 70 - 55 °С, який не залежить від температури зовнішнього повітря. На підставі вищенаведеного, як зауважує позивач, для коригування обсягів теплової енергії, відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря, в зазначених випадках, не було підстав.

Посилання відповідача на те, що кількість теплової енергії значно зменшувалась є необґрунтованими, оскільки у даному випадку облік теплової енергії вівся розрахунковим методом.

Щодо обліку теплової енергії лічильником «Ергомера-125» № 1420, що знаходиться на балансі відповідача, за час ремонту в період з 18.05.2015р. по 30.05.2015р., та лічильниками «Ергомера- 125» №85 та №86, що знаходиться на балансі позивача, за час повірки в період з 12.05.2015р. по 29.05.2015р. кількість теплової енергії була визначена за попередні 3 доби, оскільки даний метод є найбільш точним й не суперечить умовам договору, а інших обов'язкових методів обліку теплової енергії договором та законодавством України, у випадках більш тривалої відсутності приладів обліку, не визначено.

Розрахунки за теплову енергію, що споживалась за відсутності приладів обліку, виконані відповідно до п. 6.2.6 договору, перевірені фахівцями, підписані відповідальними особами сторін договору.

Згідно з розрахунками, кількість спожитої теплової енергії визначена з точністю до однієї гігакалорії.

У звязку з вищевикладеним, враховуючи достатність доказів по справі, а також вищевказані встановлені судом обставини справи, та доведеність належними доказами цих обставин, у суду відсутні підстави для задоволення клопотань відповідача про витребування доказів та виклику уповноваженої особи для надання пояснень.

Щодо часткової оплати споживачем послуг, наданих у травні - червні 2015 року, слід зазначити наступне:

Так, відповідно до відзиву, відповідач вказує, що сплатив частково вартість послуг, наданих позивачем за період з травня по червень 2015 року, платіжними дорученнями:

№804 від 01.07.2015р. на суму 3 573,65 грн.; №921 від 28.07.2015р. на суму 3 063,32 грн.; №1212 від 01.07.2015р. на суму 50 278,58 грн.; №804 від 01.07.2015р. на суму 56 727,04 грн.

Відповідно до платіжних доручень №804 від 01.07.2015р. та 921 від 28.07.2015р., відповідач здійснив оплату вартості послуг за актами №162/05 від 31.05.2015р. та №162/06 від 30.06.2015р. (призначення платежу), які не є предметом розгляду цієї справи. До того ж, відповідачем проведені платежі на суми 50 278,58 грн. та 56 727,04 грн. платіжними дорученнями №1212 та 1213 від 30.10.2015р. (замість №1212 та №804 від 01.07.2015р., вказаних у відзиві на позовну заяву), без призначення платежу, які були зараховані за послуги, які надані лише жовтні 2015 року.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Позивачем підтверджено належними доказами надання відповідних послуг за договором відповідачу за травень-червень 2015 року на загальну суму 2 505 601 грн. 22 коп.

Відповідачем факт надання відповідних послуг у заявлені до стягнення сумі належним чином не спростовуваний, доказів сплати цієї заборгованості не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірними, підтвердженими документально та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 505 601 грн. 22 коп. основного боргу.

Правомірними є і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати вартості наданих послуг в розмірі 237 569 грн. 04 коп.; інфляційних втрат в розмірі 1 877 грн. 41 коп. та 3% річних в сумі 27 738 грн. 41 коп.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.5 договору, у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений в п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової стави НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми пені, за допомогою ІПС Законодавство, враховуючи періоди виникнення заборгованості та нарахування вказаних сум, а також умови договору, суд визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 237 569 грн. 04 коп. пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою ІПС Законодавство, враховуючи періоди виникнення заборгованості та нарахування вказаних сум, суд визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1 877 грн. 41 коп. та 3% річних в сумі 27 738 грн. 41 коп.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом в сумі 41 591 грн. 79 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22,33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, буд.17, офіс 5-1, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) 2 505 601 (два мільйони пятсот пять тисяч шістсот одна) грн. 22 коп. основного боргу; 237 569 (двісті тридцять сім тисяч пятсот шістдесят девять) грн. 04 коп. пені, 27 738 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 41 коп. 3% річних, 1 877 (одна тисяча вісімсот сімдесят сім) грн. 41 коп. інфляційних втрат та 41 591 (сорок одна тисяча пятсот девяносто одна) грн. 79 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано 29 лютого 2016 р.

Суддя О.І. Немченко