РІШЕННЯ

"25" лютого 2016 р.Справа № 921/1206/15-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом Міського комунального підприємства "Реклама" вул. Гайдара, 4, м. Чернівці, Чернівецька область, 58029

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Христина" вул. Замость, 4, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, 47501

про стягнення заборгованості за договором про надання рекламних послуг №01-11/12 від 01.11.2012 року в сумі 13 388,19 грн., з яких: 7320,00 грн. - сума основного боргу, 5719,84 грн. - інфляційні, 348,35 грн. - 3% річних.

За участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

Суть справи:

Міське комунальне підприємство "Реклама" вул. Гайдара, 4, м. Чернівці, Чернівецька область, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Христина" вул. Замость, 4, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, про стягнення заборгованості за договором про надання рекламних послуг №01-11/12 від 01.11.2012 року в сумі 13 388,19 грн., з яких: 7320,00 грн. - сума основного боргу, 5719,84 грн. - інфляційні, 348,35 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2015 р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 04.02.2016р., який в порядку ст. 77 ГПК України відкладався на 25.02.2016р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Позивач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, водночас заявою б/н від 22.02.2016р. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розглянути спір за наявними у справі матеріалами без участі його представника.

Відповідач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. У поданому відзиві на позовну заяву №6 від 23.02.2016р. (вх.№6013 від 26.02.2016р.) проти позовних вимог заперечив,стверджуючи, що між ним та позивачем договір №01-11/12 від 01.11.2012р. не укладався, як і не укладалось будь-яких інших договорів, жодні послуги не надавалися , а тому просить в позові відмовити.

Враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, господарський суд вважає, що сторони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відтак, застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, за правилами ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено наступне:

- відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки;

- як стверджує позивач, ним на виконання укладеного 01.11.2012р. договору №01-11/12 було надано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Христина" послуги по розміщенню реклами по вул. Лук'яновича в період з листопада по вересень 2013р. на суму 15180 грн., а саме, згідно

- акту виконаних робіт №1141112 від 23.11.2012р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №11491212 від 31.12.2012р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №4/0113 від 31.01.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №260213 від 28.02.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №4103 від 31.03.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №1704 від 30.04.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №705 від 31.05.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №806 від 27.06.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №1007 від 31.07.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №1608 від 31.08.2013р. на суму 1260 грн.;

- акту виконаних робіт №1909 від 30.09.2013р. на суму 1260 грн., а всього на загальну суму 13860 грн.;

Два примірники даного договору №01-11/12 від 01.11.2012р. направлені відповідачу для підписання, однак йому не повернуті;

- також, до підписання даного договору відповідачем було замовлено а позивачем виготовлено банер розміром 3х6м. вартістю 1320 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №1151012 від 22.10.2012р.

- всього, як стверджує позивач, ним було надано послуг відповідачу на суму 15180 грн.

І так як відповідач свої грошові зобовязання з оплати наданих послуг виконав частково, позивачем направлено на адресу ТзОВ "Христина" претензії №14 від 18.03.2014р., №30 від 14.07.2014р. та №44 від 15.08.2014р. про сплату заборгованості в сумі 7320 грн.

У відповідях на претензії №94 від 24.07.2014р. та №139 від 18.12.2014р. ТзОВ "Христина" заперечив суму заборгованості посилаючись на відсутність укладених договорів та непідтвердження надання послуг первинними документами.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке:

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки

Згідно з пунктом першим частини другої цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 202, 204 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 205 Цивільного Кодексу України правочин може учинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 639 Цивільного кодексу України встановлює, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до положень статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з частиною другою статті 218 Цивільного кодексу України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 ЦК України якої встановлює, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, обставини справи свідчать про укладення між сторонами договору про надання послуг в спрощений спосіб, оскільки факт прийняття договору до виконання підтверджений актами виконання робіт №1151012 від 22.10.2012р.; №1141112 від 23.11.2012р. на суму 1260 грн.; №11491212 від 31.12.2012р. на суму 1260 грн.; №4/0113 від 31.01.2013р. на суму 1260 грн.; №260213 від 28.02.2013р. на суму 1260 грн.; №4103 від 31.03.2013р. на суму 1260 грн.; №1704 від 30.04.2013р. на суму 1260 грн.; №705 від 31.05.2013р. на суму 1260 грн.; №806 від 27.06.2013р. на суму 1260 грн.; №1007 від 31.07.2013р. на суму 1260 грн.; №1608 від 31.08.2013р. на суму 1260 грн.; №1909 від 30.09.2013р. на суму 1260 грн., підписаними представниками сторін без заперечень та завіреним відтисками їх печаток.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогами оплати суми боргу №14 від 18.03.2014р., №30 від 14.07.2014р. та №44 від 15.08.2014р., однак, як встановлено судом, така оплата у повному обсязі здійснена ним була.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати наданих послуг в повному обємі та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору учасниками судового процесу не надано, а в матеріалах справи такі відсутні.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому, згідно ст. 15 ЦК України, порушене право Міського комунального підприємства "Реклама" підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 7320 грн. боргу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку розмір втрат від інфляції за період квітень 2014 року по листопад 2015 року складає 5719,84 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 01.04.2014р. по 31.10.2015р. становить 348,35 грн.

Оцінивши поданий позивачем розрахунок втрат від інфляції та трьох відсотків річних, суд вважає заявлені вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону, а тому задовольняються судом.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги Міського комунального підприємства "Реклама" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Христина" 13 388,19 грн., з яких: 7320,00 грн. - сума основного боргу, 5719,84 грн. - інфляційні, 348,35 грн. - 3% річних підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, належним чином доведені та по суті неоспорені відповідачем.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, так як спростовуються наявними у справі актами виконаних робіт.

Судові витрати, у відповідності з вимогами ст.ст. 44, 49 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82-85, 121 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Христина" вул. Замость, 4, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, ідент. код 14049168 на користь Міського комунального підприємства "Реклама" вул. Гайдара, 4, м. Чернівці, Чернівецька область, ідент. код 30208479 13388 (тринадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 19 коп., з яких: 7320 (сім тисяч триста двадцять) грн. 00 коп. - сума основного боргу, 5719 (пять тисяч сімсот девятнадцять) грн. 84 коп. інфляційних нарахувань, 348 (триста сорок вісім) грн. 35 коп. - 3% річних та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після вступу рішення у законну силу.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 04.03.2016р.

Суддя Н.М. Бурда