РІШЕННЯ

25 лютого 2016 року Справа № 913/62/15

Провадження №30/913/1190/15

Суддя господарського суду Луганської області Голенко І.П., розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м. Київ

до відповідача Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 48654 грн. 30 коп.

та за зустрічним позовом Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м. Київ

про визнання припиненими зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О шляхом зарахування.

Суддя господарського суду Луганської області Голенко І.П.

Секретар судового засідання Семеніхіна В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - Громишев Д.В., представник за довіреністю від 05.02.2016 № 374/13;

від відповідача - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору:

- позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31.07.2013 в сумі 48654 грн. 30 коп., в тому числі: 5833 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 170 грн. 70 коп. - 3% річних, 1617 грн. 02 коп. - інфляційні втрати, 1348 грн. 21 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, 4000 грн. 00 коп. - штраф за порушення п. 4.2.5 (пп. а,б) договору, 4000 грн. 00 коп. - штраф за порушення п. 4.2.5 (п. в) договору, 31684 грн. 40 коп. - штраф за порушення п. 1.2 договору застави від 31.07.2013 № 11-13/ЗЮ;

- позивачем за зустрічним позовом до відповідача за зустрічним позовом заявлено вимогу щодо визнання припиненими зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О, укладеного 31.07.2013 між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України у Луганській області та ПАТ "Брокбізнесбанк".

Дана справа розглядається судом за новим розглядом.

У квітні 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулось до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області з позовом про стягнення боргу за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року в загальній сумі 48654 гривень 30 коп., з яких: 0 гривень 00 коп. боргу за кредитом, 5833 гривень 97 коп. борг по процентах за користування кредитом, 0 гривень 00 коп. боргу по комісії за обслуговування овердрафту, 170 гривень 70 коп. - 3 % річних (ст. 625 Цивільного кодексу України) за прострочення сплати процентів, 1617 гривень 02 коп. втрати коштів від інфляції за весь час прострочення сплати боргу по відсоткам та штрафні санкції: 1348 гривень 21 коп. пені за прострочення сплати процентів, 4000 гривень 00 коп. штрафу за порушення п. 4.2.5 (пункт а, б) договору про надання овердрафту, 4000 гривень 00 коп. штрафу за порушення п. 4.2.5 (пункт в) договору про надання овердрафту, 31 684 гривень 40 коп. штрафу з порушення п. 1.2 договору застави № 11-13/ЗЮ від 31 липня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо термінів сплати кредитних коштів та процентів за користування ними.

У травні 2015 року Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області звернулось до ПАТ "Брокбізнесбанк" із зустрічним позовом про визнання припиненим зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року шляхом зарахування (з урахуванням заяви від 9 червня 2015 року - т. 1, а.с. 111).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України та заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.2015 № 14/1-590/Ос і № 14/1-588/Ос на суму 5833 грн. 97 коп., якими було повідомлено відповідача за зустрічним позовом про припинення зобов'язань за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року на суму 5833 грн. 97 коп. шляхом зарахування таких зустрічних однорідних вимог. Водночас, відповідач за зустрічним позовом не здійснив перерахування коштів та не провів відповідного зарахування з посиланням на введення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що будь-яких заборон на проведення зарахувань однорідних вимог між неплатоспроможним банком під час процедури його ліквідації з клієнтами (кредиторами) такого банку розділ VIII «Ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також будь-які інші норми чинного законодавства не містять. Також законодавством України не обмежено право розпорядження коштами на рахунках в неплатоспроможному банку, які надійшли на рахунки і зараховані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ці рахунки клієнта неплатоспроможного банку під час процедур тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22 червня 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" борг по процентам щодо користування кредитом в сумі 5833 гривень 97 коп., 3 % річних в сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області до ПАТ "Брокбізнесбанк" залишено без задоволення у зв'язку з тим, що зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося, оскільки банк перебував в процедурі ліквідації банку.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2015 апеляційні скарги ПАТ "Брокбізнесбанк" та Управління Державної служби охорони при ГУМВС в Луганській області залишені без задоволення. Рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2015 залишено без змін.

Позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом із ще заявами від 11.09.2015 № 14/1-1415/ОС та № 14/1-1416/Ос про припинення зобов'язань за договором про надання овердрафту від 31.07.2013 № 001-13/О, укладеним між сторонами у справі, шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог. Вказані заяви були подані у зв'язку з тим, що 12.08.2015 набув чинності Закон України від 16.07.2015 № 629-VIII, яким ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» доповнено пунктом 8, згідно із яким допускається зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін у певних випадках.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 у справі № 913/62/15 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2015 та рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2015 про задоволення позовних вимог в частині стягнення 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано. У цій частині справу передано до господарського суду Луганської області на новий розгляд в іншому складі суду. У решті постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 22.06.2015 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції у постанові зазначив, що судами не з'ясовано та не надано належної правової оцінки наявності порушення відповідачем зобов'язання з повернення процентів за кредитом, не перевірено доводи останнього щодо наявності у банку визначеного договором права договірного списання грошових коштів з будь-яких рахунків відповідача.

Поряд з цим, поза увагою судів попередніх інстанцій залишились доводи відповідача про те, що нарахування втрат коштів від інфляції та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання та є особливою мірою відповідальності боржника, підставою якої є прострочення виконання грошового зобов'язання та не може застосовуватись, оскільки відсутній борг.

Крім того, суди попередніх інстанцій, зазначивши, що зарахування зустрічних однорідних вимог фактично не відбулось, не врахували норми ст. 16 та 601 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України та не обґрунтували підстав відмови у задоволенні зустрічної позовної вимоги.

Також, суд касаційної інстанції, зазначає, що норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними та регулює процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, однак підлягають застосування з урахуванням загальних норм, якими визначено порядок здійснення зарахування зустрічних позовних вимог, які не враховані судами під час розгляду справи.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно більш ретельно перевірити доводи сторін, зокрема, доводи відповідача про наявність правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (зі змінами та доповненнями), для зарахування зустрічної однорідної вимоги на суму 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом при наявності акцептованої вимоги відповідача на суму 749 206 гривень 30 коп., що розміщені на рахунку відповідача, відкритому у позивача, встановити дійсні обставини справи та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене, предметом розгляду даної справи за новим розглядом є позовні вимоги, за результатами розгляду яких ухвалено рішення, яке скасовано судом касаційної інстанції, а саме: в частині стягнення 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача за первісним позов вимоги за позовом підтримав у повному обсязі у зв'язку із їх обґрунтованістю та заперечив проти задоволення зустрічної позовної заяви, оскільки п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 16.07.2015) заборонено зарахування зустрічних вимог, виключно з урахуванням того, що кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. В той же час, умовами договору банківського рахунку, укладеного між сторонами у справі, не передбачено право договірного списання коштів з рахунків відповідача за виключенням комісій банку, що передбачені тарифами на здійснення обслуговування поточного рахунку.

Відповідач за первісним позовом правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався.

Разом з тим, відповідач проти задоволення первісного позову заперечив, посилаючись на те, що останній вчинив всі передбачені договором про надання овердрафту від 31.07.2013 № 001-13/О дії щодо своєчасної оплати відсотків, проте зарахування грошових коштів не здійснилось у зв'язку з веденням тимчасової адміністрації у банку, та підтримав вимоги за зустрічною позовною заявою.

Крім того, від відповідача надійшла заява від 19.02.2016, в якій він просить розглянути справу без участі його повноважного представника.

Сторони під час нового розгляду справи після скасування рішення і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції не подавали заяви про зміну предмету або підстав первісного та зустрічного позовів.

В останній день строку вирішення спору по суті від позивача за первісним позовом надійшла заява від 05.02.2016 № 787 про заміну сторони (відповідача) у справі № 913/62/15, в якій просить замінити у справі № 913/62/15 відповідача з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області на його правонаступника - Управління поліції охорони в Луганській області (93400. м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Партизанська, 27).

Вищезазначена заява обґрунтована ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 "Про питання функціонування органів поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (зі змінами) з 07.11.2015 утворено Управління поліції охорони в Луганській області.

Згідно із п. 1 вказаної Постанови утворено юридичні особи публічного права органи поліції охорони як територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком № 1.

У відповідності до п. 2 Постанови ліквідовано як юридичні особи публічного права деякі територіальні органи Міністерства внутрішніх справі за переліком згідно з додатком 2.

Пунктом 3 Постанови встановлено, що органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції, є правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку.

Додатком № 1 до Постанови встановлено Перелік органів поліції охорони, що утворюються як територіальні органи Національної поліції.

Зокрема, як вбачається з вищевказаного додатку, утворено Управління поліції охорони в Луганській області.

Відповідач за первісним позовом надав письмові пояснення від 19.02.2016, в яких зазначив, що останній дійсно перебуває в стані припинення, проте відомості щодо реєстраційних дій щодо припинення, а також про юридичні особи, які є його правонаступником, у Єдиному державному реєстрі відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника (власників), підписання передаточного або розподільного акта чи балансу. Отже у разі виникнення питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Порядок припинення юридичної особи визначений ст.ст. 107 та 110 Цивільного кодексу України та спеціальним актом законодавства - Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до вимог статті 59 Господарського кодексу України визначено, що реорганізація може проводитися шляхом: злиття, приєднання, поділу, перетворення.

Крім того, повинна бути проведена державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, які внесено до установчих документів юридичної особи, яка є правонаступником.

Отже, у наведеному випадку допускається процесуальне правонаступництво.

На даний час юридична особа відповідача за первісним позовом існує, що підтверджуються спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 21709494, відповідно до якого в графі «Відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення» вказано «в стані припинення за рішенням засновників», а в графі «Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстав для його внесення» - відомості відсутні, а також не зазначено відомостей щодо правонаступництва створеної юридичної особи згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, позивач за первісним позовом, звертаючись з відповідною заявою, не надав суду достатніх доказів щодо правонаступництва у відповідності з вимогами наведеного вище законодавства, враховуючи приписи ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд відмовляє позивачу за первісним позовом у задоволенні заяви від 05.02.2016 № 787 про заміну сторони (відповідача) у справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

31.07.2013 між ПАТ "Брокбізнесбанк" та Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області був укладений договір овердрафту № 001-13/0.

Згідно із п. 1.1 договору банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості та цільового характеру використання надає позичальнику кредит в формі овердрафту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобов'язується використати його за цільовим призначенням та повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов'язання за цим договором.

Відповідно до п 1.2 договору овердрафт надається за поточним рахунком позичальника № 1003, відкритим позичальнику в АТ "Брокбізнесбанк".

Пунктом 1.3 договору передбачено, що надання овердрафту здійснюється шляхом оплати з поточного рахунку платіжних документів позичальника на суму, яка перевищує кредитовий залишок на такому рахунку, але в межах ліміту овердрафту згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.4 ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 1 100 000,00 грн.

Згідно із п. 1.5 строк користування кредитом до 30 листопада 2013 включно.

Відповідно до п. 1.6 процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становить 21% річних.

Додатковою угодою № 1 від 31.10.2013 сторони встановили, що починаючи з 25 жовтня 2013 року процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становить 16,0 %.

Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 сторони внесли зміни до договору, та відповідно до п. 1.5 строк користування кредиту визначений - 03 березня 2014 року включно.

Згідно із п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 02.12.2013 кредитування позичальника у формі овердрафту здійснюється банком у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим договором, з максимальним періодом безперервного користування овердрафтом не більше ніж 30 календарних днів.

На виконання умов п. 1.2 договору позивачем для відповідача було відкрито розрахунковий рахунок № 1003 для погашення кредиту, процентів, неустойки, пені, штрафів та інші платежі.

Банком на виконання умов кредитного договору позичальнику надавався кредит в межах встановленого ліміту кредитування, який відповідачем був отриманий та використаний на власні потреби.

Станом на день звернення позивач за первісним позовом не мав заборгованості за тілом кредиту, що підтвердив і відповідач за первісним позовом.

Згідно із п. 2.7 договору, нарахування процентів за користування овердрафтом здійснюється щомісячно. При цьому, проценти нараховуються за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочий день поточного місяця, включно.

Відповідно до п. 2.8 позичальник сплачує проценти щомісячно до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення. Проценти сплачуються на рахунок № 1001 в АТ "Брокбізнесбанк".

В той же час за даними позивача за відповідачем обліковується за період з 31.01.2014 по 27.02.2014 заборгованість за процентами в сумі 5833 грн. 97 коп.

Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 року до договору про надання овердрафту, встановлено, що строк користування (термін повернення) кредиту - 03 березня 2014 року (включно).

Через систему Клієнт-Банк відповідачем за первісним позовом 03.03.2014 було направлене платіжне доручення № 1529 на суму 5683 грн. 61 коп. (сплата відсотків за користування овердрафтом за період 31.01.2014-28.02.2014).

Але банком зазначене платіжне доручення до виконання не прийнято та не виконано. Про причини невиконання банк як сторона договору ні яким чином не повідомив позичальника.

Відповідно до п. 3.1.5 договору банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ «Брокбізнесбанк» в національній валюті та іноземній валюті.

У зв'язку з чим, відповідач за первісним позовом звернувся до банку з листами від 05.03.2014 № 14/5-758 та від 20.03.2014 № 14/5-986/БЛ про перерахування коштів в рахунок погашення боргу, згідно яких просив повідомити причини невиконання платіжного доручення на суму 5683 грн. 61 коп. та просив здійснити перерахування відсотків.

Проте, як вбачається з листа банку від 09.04.2014 (т. 1, а.с. 65), вимоги щодо перерахування коштів не виконувались у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації у банку, у період якої не виявляється можливим виконати вимоги відповідача за первісним позовом згідно ч. 5 ст. 36 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на підставі постанови Правління НБУ від 28.02.2014 № 107 було прийнято рішення № 9 від 28.02.2014 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у Відповідача.

Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014.

У відповідності із наказом № 248 від 03.03.2014 уповноваженої особи Фонду з 03.03.2014 заборонено здійснювати будь-які видаткові банківські операції в ПАТ "Брокбізнесбанк", зокрема перерахування безготівкових коштів за рахунками юридичних осіб.

Постановою Правління НБУ від 10.06.2014 № 339 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача, та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію (т. 1, а.с. 88).

Листом ПАТ "Брокбізнесбанк" № 7/2743-кр від 28.10.2014 повідомив позивача за зустрічною позовною заявою про те, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 226/14 від 16.10.2014 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" та грошові вимоги Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області акцептовані в сумі 749206 грн. 30 коп. та будуть задовольнятися в 7 чергу.

Разом з тим, 01.08.2012 між сторонами у справі був укладений договір № 52531 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, за умовами якого банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково - касове обслуговування відповідно до чинного законодавства, нормативно - правових актів НБУ та умов цього договору.

Згідно п. 2.1 договору операції за рахунком здійснюються клієнтом з використанням платіжних інструментів, що передбачені чинним законодавством України, нормативно - правових актів НБУ та внутрішніх документів банку.

Згідно п. 2.2 договору операції за рахунком здійснюються банком в межах залишку коштів на початок операційного дня з урахуванням поточних надходжень коштів на рахунок протягом операційного дня.

Пунктом 2.4 договору передбачено що банк виконує розрахунково-касові документи клієнта в національній валюті, банк приймає та виконує в день їх надходження за умови, що вони були надані протягом операційного часу (з 09-00 до 16-00). Документи, які надійшли після операційного часу, виконуються банком не пізніше наступного робочого дня.

Згідно п. 3.1.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові та касові операції відповідно до чинного законодавства України, нормативно - правових актів НБУ та внутрішніх документів банку.

Відповідно до п. 6.1 договору клієнт цим договором доручає банку самостійно здійснювати договірне списання зі свого рахунку суми плати за виконані банком операції та надані послуги згідно чинних тарифів в будь-якій валюті, що виникли за цим договором або іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом, якщо зазначеними договорами передбачено договірне списання банком коштів з рахунку клієнта.

З відомостей про залишок коштів на особових рахунках відповідача в ПАТ "Брокбізнесбанк" станом на 24.06.2014 вбачається, що залишок коштів становить 740822 грн. 94 коп., в тому числі і на рахунку № 1003 - 62108 грн. 38 коп.

Позивач за зустрічним позовом направив відповідачу заяви від 07.05.2015 № 14/1-590/Ос та № 14/1-588/Ос (т. 1, а.с. 52-55) про зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, але останнім зарахування проведено не було. Будь-якої відповіді від банку не надійшло стосовно цих заяв.

Позивач у справі, вважаючи, що відповідачем не були виконанні умови кредитного договору, звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів із позовом про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року .

Відповідачем у справі подано зустрічний позов про визнання припиненим зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року шляхом зарахування (з урахуванням заяви від 09.06.2015 - т. 1, а.с. 111) в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог за первісним позовом, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п. 4.2., 4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п. 4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Як встановлено судом, між сторонами у справі укладено договір про надання овердрафту № 001-13/О від 31 липня 2013 року.

Факт отримання кредиту за договором підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем за первісним позовом.

Крім того, встановлено факт укладання договору від 01.08.2012 № 52531 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування

З аналізу договірних відносин за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування слідує, що своєю юридичною природою між сторонами укладено договір банківського рахунку, правовідносини за яким регулюються главою 72 Цивільного кодексу України.

Зокрема, за статтею 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до статті 1068 того ж Кодексу Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позичальник виконав умови договору про надання овердрафту від 31.07.2013 № 001- 13/О щодо своєчасної оплати відсотків шляхом направлення платіжного доручення № 1529 від 03.03.2014 на суму 5683 грн. 61 коп. через систему Клієнт-Банк.

З вказаного платіжного доручення вбачається, що грошові кошти списуються з рахунку № 1005 (відкрито за договором від 01.08.2012 № 52531) на рахунок № 1002 (відкрито для погашення кредитної заборгованості). Призначення платежу: «Сплата відсотків за користування овердрафтом за період 31.01.2014-28.02.2014 згідно договору про надання овердрафту № 00-13/О від 31.07.2013».

Але банком зазначене платіжне доручення до виконання не прийнято та не виконано. Перерахування коштів не виконувалось у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації у банку з 03.03.2014.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно із ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

1-1) сплати регулярного збору до Фонду;

2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті;

3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації;

6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-1 - 4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Водночас, відповідно до п. 3.1.5 договору про надання овердрафту банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ «Брокбізнесбанк» в національній валюті та іноземній валюті.

Проте, банком як стороною договору не використано право договірного списання, наданого п. 3.1.5 договору, яке не заборонено п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спору).

При цьому, таке не використання свого права банком суд розцінює як неналежне виконання стороною (банком) умов договору про надання овердрафту № 00-13/О від 31.07.2013.

Відповідно до норм ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином.

З урахування викладеного, відповідачем за первісним позовом здійснена сплата відсотків за користування кредитом шляхом надання платіжного доручення № 1529 від 03.03.2014 на суму 5684 грн. 61 коп., оскільки таке виконання узгоджується з положеннями пункту 3.1.5 договору про надання овердрафту, за яким сторонами погоджено процедуру договірного списання коштів, яка застосовується у випадку необхідності списання грошових коштів з рахунку відповідача на свої ж рахунки.

Відповідно до ст. ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що зобов'язання за договором про надання овердрафту № 00-13/О від 31.07.2013 відповідачем були виконані повністю, у зв'язку з чим станом на день звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача не існувала. Тому позовні вимоги в цій частині за первісним позовом є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем за первісним позовом в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

У зв'язку з тим, що у відповідача відсутня заборгованість за відсотками та, відповідно, не має місця прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні правові підстави для застосування ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, позовні вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп. та 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції за прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом є безпідставними, та такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Відповідно до норм статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також згідно частини 2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно із частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено підставу припинення зобов'язання зарахуванням. Так, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2015 відповідач за первісним позовом направив заяви від 07.05.2015 № 14/1-590/Ос та № 14/1-588/Ос (т. 1, а.с. 52-55) про зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, але останнім зарахування проведено не було. Будь-якої відповіді від банку не надійшло стосовно цих заяв.

Проте, тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014 (т. 1, а.с. 89); з 11.06.2014 розпочато ліквідацію банку (т. 1, а.с. 88), а 16.10.2014 затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк".

З наведеного вбачається, що заяви від 07.05.2015 № 14/1-590/Ос та № 14/1-588/Ос про зарахування однорідних зустрічних вимог були направлені відповідачу за зустрічним позовом не під час тимчасової адміністрації, а у період вже ліквідації банку та після затвердження реєстру вимог кредиторів.

Інші наявні у справі заяви (т. 1, а.с. 60-61) не є заявами про зарахування однорідних зустрічних вимог, оскільки вони містять вимоги про зарахування грошових коштів в рахунок погашення кредиторської заборгованості

За частиною 5 статті 602 того ж Кодексу не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Отже, законом не передбачено заборону щодо зарахування зустрічних вимог під час проведення ліквідації банку.

Проте, оскільки суд дійшов до висновку, що зобов'язання відповідачем за первісним позовом були своєчасно виконані безпосередньою сплатою грошових коштів на рахунок № 1002, який був відкритий в рамках договору про надання овердрафту від 31.07.2013 № 001-13/О, в сумі 5684 грн. 61 грн., у зв'язку з чим станом на день звернення відповідача за первісним позовом до позивача із заявами про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.05.2015 № 14/1-590/Ос і № 14/1-588/Ос, в тому числі заяв від 11.09.2015 № 14/1-1416/Ос та № 14/1-1415/Ос, заборгованість зі сплати процентів позивача за зустрічним позовом не існувала.

Розбіжність щодо заявленої суми процентів за користування кредитом та зазначеною у платіжному дорученні пов'язана з періодом їх нарахування.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову про визнання припиненими зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О, укладеним 31.07.2013 між АТ "Брокбізнесбанк" та Управлінням державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, шляхом зарахування.

Приймаючи до уваги, те що постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 у справі № 913/62/15 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2015 та рішення Господарського суду Луганської області від 22.06.2015 про задоволення позовних вимог в частині стягнення 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову передано до господарського суду Луганської області на новий розгляд в іншому складі суду, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову в частині стягнення 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову також слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання первісного позову покладається на позивача за первісним позовом, а судовий збір за подання зустрічної позовної заяви - на позивача за зустрічним позовом.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до відповідача - Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, про стягнення 5833 гривень 97 коп. боргу з процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 170 гривень 70 коп., 1617 гривень 02 коп. втрат коштів від інфляції відмовити повністю.

2. Судовий збір за подання первісного позову покласти на Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк".

3. У задоволенні зустрічного позову Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", про визнання припиненими зобов'язання за договором про надання овердрафту № 001-13/О шляхом зарахування відмовити повністю.

4. Судовий збір за подання зустрічної позовної заяви покласти на Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано - 01.03.2016.

Суддя І.П.Голенко