ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 922/6586/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

за позовом Департаменту економіки та комунального майна ОСОБА_1 міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міська рада, 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, ;

до приватного підприємства Торговий дім Золота миля, 61002, м. Харків, вул. Петровського, 7, ;

про спонукання до укладення договору

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність № 19/0/45-16 від 13.01.2016 р.);

третя особа - ОСОБА_2 (довіреність № 08-11/7743/2-15 від 30.12.2015 р.)

відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 24.12.2015 р.);

В розпочатому 29.02.2016 року судовому засіданні представнику третьої особи розяснено права і обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть справи:

Департамент економіки та комунального майна ОСОБА_1 міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до приватного підприємства Торговий дім Золота миля про спонукання до укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем вимог ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 09.11.2011 р. № 804 щодо обовязку укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 24.02.2016 р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю, разом з тим надав суду додаткові пояснення в обґрунтування позовних вимог (вх. № 6593 від 29.02.2016 р.), в яких, зокрема, зазначив наступне. Враховуючи приписи ст. 2 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, п. п. 1, 1.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова № 804 від 09.11.2011 р., п. 2, 4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466 проведені роботи з реконструкції нежитлових приміщень є саме такими будівельними роботами, за якими Законом передбачена обовязкова пайова участь відповідача у розвитку інфраструктури м. Харкова. Про прийняття обєкту в експлуатацію ОСОБА_1 міській раді стало відомо вже після затвердження інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю у Харківській області відповідної декларації.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 6173 від 24.02.2016 р.) та додаткових поясненнях (вх. № 6547 від 26.02.2016 р.), а його повноважний представник у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, зокрема зазначивши, що звернення позивача до відповідача із пропозицією щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та укладення такого договору після введення обєкта реконструкції в експлуатацію суперечить ч. 9 ст. 40 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності. Також представник відповідача зазначив, що обовязок укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури покладено на осіб замовників у розумінні ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, тоді як в даному випадку відповідач не здійснював (і не мав наміру здійснювати) забудову території , належної йому на праві оренди земельної ділянки, оскільки реконструкцію приміщень 1-го поверху № 4 та 2-го поверху № 7, 8 виробничої будівлі літ. М-2 було здійснено без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що зазначення у додатку до проекту договору про пайову участь кошторисної вартості в розмірі 2 403 281,40 грн. суперечить ч. 5 ст. 40 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, оскільки відповідно до зазначеного закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, тоді як у відповідності до декларації про готовність вищезазначеного обєкта до експлуатації від 26.12.2014 р. за № ХК 00 така кошторисна вартість склала 27 500,00 грн.

Третя особа у письмових поясненнях (вх. № 2874 від 29.01.2016 р.) та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позов повністю.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 26.12.2014 р. № ХК 00, відповідач є замовником реконструкції приміщень 1-го поверху № 4 та 2-го поверху № 7,8 виробничої будівлі літ. М-2 під цех харчових напівфабрикатів і продуктів харчування за адресою: м. Харків, просп. Московський, 135 ОСОБА_4 обєкта -1251.5, категорія складності ІІ, загальна площа 224,9 кв. м.

Листом управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 17.03.2015 р. № 241/0/124-15 позивач повідомив відповідача про те, що останнім не виконано вимоги ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та вимагав у 10-ти денний термін звернутися до позивача із заявою для підготовки проекту договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідач у листі № 1506/92 від 06.04.2015 р. повідомив позивача про те, що документи, передбачені п. 2.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова в редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 22.05.2013 р. № 319 будуть підготовлені у строк до 16.04.2015 р.

На виконання ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 09.11.2011 р. №804 (зі змінами в редакції рішення від 22.05.2013 р. №319) позивач надіслав відповідачеві листом від 28.05.2015 р. № 449/0/124-15 пропозицію про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова разом з двома примірниками для розгляду та підписання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції приміщень 1-го поверху № 4 та 2-го поверху № 7,8 виробничої будівлі літ. М-2 під цех харчових напівфабрикатів і продуктів харчування за адресою: м. Харків, просп. Московський, 135 А.

Як зазначає позивач в позовній заяві, пропозицій про прийняття або неприйняття умов договору від відповідача до позивача протягом встановленого строку не надходило.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі, в якому він просить спонукати відповідача укласти Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в редакції, викладеній у позовній заяві.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Частина 3 статті 179 ГК України визначає, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, можливість застосування судом такого способу захисту, як спонукання до укладення договору, можливе лише у разі наявності у певного суб'єкта господарювання прямого обовязку щодо укладення такого договору та доведення факту його невиконнання.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Матеріально-правовою підставою позову є положення ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Водночас, відповідно до п. п. 4, 13ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності "замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву, а територія це частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Харківській області 26.12.2014 р. за № ХК 00 (арк. с. 19-21) відповідачем була проведена реконструкція вже існуючого приміщення, яка не була повязана із забудовою нових земельних ділянок.

Таким чином, враховуючи системний аналіз вказаних статей, суд приходить до висновку, що дія ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не поширюється на відповідача, оскільки той здійснював лише реконструкцію вже існуючих приміщень, без забудови нової земельної ділянки, а отже відповідач не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у нього відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Посилання Позивача на положення п. 8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» судом не береться до уваги, оскільки зазначений пункт статті, який відносить реконструкцію існуючої забудови та територій до спектру діяльності з планування та забудови територій, жодним чином не впливає на тлумачення та застосування ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

Аналогічна позиція, щодо застосування ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» також була висловлена у постановах Вищого господарського суду України у постановах від 27.01.2016 року (справа № 908/4000/15) та від 26.10.2015 року (справа № 922/216/15).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Отже, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з ч.1 ст. 39 Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Частиною 5 ст.39 Закону встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Наявна в матеріалах справи Декларація про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Харківській області 26.12.2014 р. № ХК 00 (арк. с. 19-21), свідчить, що реконструйовані відповідачем приміщення 1-го поверху № 4 та 2-го поверху № 7,8 виробничої будівлі літ. М-2 під цех харчових напівфабрикатів і продуктів харчування за адресою: м. Харків, просп. Московський, 135 А були введені в експлуатацію 26 грудня 2014 року..

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова 28.05.2015 р. (лист позивача від 28.05.2015 р. № 449/0/124-15), тобто, після прийняття в експлуатацію реконструйованих об'єктів, а отже з пропущенням строків встановлених ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Враховуючи вищенаведене, а також приписи ч. 9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", як норми спеціальної дії, суд зазначає про те, що укладення спірного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова після введення вказаного обєкту реконструкції в експлуатацію 26 грудня 2014 року - суперечить вимогам зазначеного закону.

Вказана позиція суду підтримана судовою практикою, зокрема, постановами Вищого господарського суду України від 27 січня 2016 року у справі № 909/1017/15, від 20 січня 2016 року у справі № 909/518/15.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 49 ГПК України, відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_5