ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016р. Справа№ 914/4441/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік», с. Городок Рівненського району Рівненської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Старе Село Жовківського району Львівської області

про: стягнення 8000,00 грн. заборгованості за Договором на виконання транспортних послуг № 102 від 15.12.2014 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 01.09.2014 року); ОСОБА_3 (угода № 1 від 18.01.2016 року)

Представникам позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 23.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8000,00 грн. заборгованості за Договором на виконання транспортних послуг № 102 від 15.12.2014 року.

Ухвалою суду від 30.12.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.01.2016 року. Ухвалою суду від 21.01.2016 року розгляд справи відкладено на 09.02.2016 року, витребувано в позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік» (35331, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Б.Штейнгеля, буд. 1Д; ) оригінал Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів № 9 від 01.11.2014 року; оригінал договору № 102 від 15.07.2014 року на виконання транспортних послуг; оригінал Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік» № 4 від 14.07.2014 року, оригінал CMR від 05.11.2014 року, який стосується правовідносин щодо перевезення, що є предметом цього спору. Для надання можливості позивачу подати витребувані оригінали документів в судовому засіданні 09.02.2016 року оголошено перерву до 23.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору на виконання транспортних послуг № 102 від 15.12.2014 року в частині оплати вартості наданих позивачем послуг перевезення.

Позивач явки повноважного представника в судове засіданні 23.02.2016 року не забезпечив, вимог ухвали суду від 21.01.2016 року повторно не виконав, витребуваних оригіналів Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів № 9 від 01.11.2014 року; CMR від 05.11.2014 року, який стосується правовідносин щодо перевезення, що є предметом цього спору, не надав, причин неявки не повідомив.

24.02.2016 року під час виготовлення повного тексту рішення надійшло клопотання вх.№7475/16 позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивується тим, що 22.02.2016 року стороною позивача надіслано адвокатський запит вантажоодержувачу згідно CMR№20180 від 05.11.2014 року для спростування тверджень відповідача про те, замовлення №9 від 01.11.2014 року не направлялись позивачу, однак на дату проведення судового засіданні відповідь не отримано. Вказане клопотання судом не розглядалось, оскільки надійшло після прийняття рішення у справі. До того ж, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних, про що вказувалось в ухвалі про призначення справи до розгляду.

Представники відповідача в судове засідання з'явились, проти задоволення позову заперечили повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№2233/16 від 21.01.2016 р.) на позовну заяву та Додатковому (уточнюючому) відзиві (вх.№7230/16 від 23.02.2016 р.) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що єдиним Замовленням на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів з ТзОВ «Автопарктекнік» є №4 від 14.07.2014 р., а Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів №9 від 01.11.2014 р. не направлялись позивачу. Також вказав, що копії документів (заявка, рахунок, акт виконаних робіт) датовані листопадом 2014 року, а отримав їх відповідач тільки в жовтні-листопаді 2015 року. Згідно копії CMR Перевізником являється ІНФОРМАЦІЯ_1., а не Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік». Крім того, на думку відповідача, заявка № 9 від 01.11.2014 р. скопійована і редагована із заявки №4 від 14.07.2014 року, оскільки її копія нечітка і містить багато інформації із зявки № 4 від 14.07.2014 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік» (Перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) укладено Договір на виконання транспортних послуг №102 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Перевізник надає Експедитору транспортні послуги по території України або здійснює міжнародні вантажні перевезення.

Згідно з п.1.2. Договору всі умови перевезення характеристики вантажу, терміни, і т.д., вказуються в разовій Заявці, яка надається Перевізнику Експедитором на перевезення даного вантажу і являється невід'ємною частиною даного Договору.

В позовній заяві позивач вказує, що на виконання умов Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року здійснено перевезення вантажу по маршруту: м. Вааякоски (Фінляндія) - м. Дніпропетровськ (Україна) на суму 8000,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №20180 від 05.11.2014 р.

Згідно долученої до позовної заяви копії Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року розрахунок проводиться протягом 14-21 банківських днів після отримання оригіналів документів (Договір, заявка, акт, рахунок, CMR).

В позовній заяві позивач вказує, що зазначені в Заявці оригінали документів надіслані відповідачу 12.11.2015 року. В подальшому ТОВ «Автопарктекнік» було направлено претензію-вимогу відповідачу - ФОП ОСОБА_1

Доказів надсилання вказаних документів відповідачу до позовної заяви не долучено.

У своєму додатковому (уточнюючому) відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно опису направлених оригіналів від 12.11.2015 р. та 22.12.2015 р. йому двічі направлявся в оригіналі Договір на виконання транспортних послуг №102 від 15.07.2014 р., акт надання послуг № 747 від 24.11.2014 р., Рахунок на оплату №746 від 24.11.2014 р., CMR від 05.11.2014 р., Замовлення на надання послуг №9.

Дослідивши представлені суду докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

Господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі Договору на виконання транспортних послуг № 102 від 15.12.2014 року.

В позовній заяві позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним було надано відповідачу послуги по перевезенню вантажу по маршруту м. Вааякоски (Фінляндія) - м. Дніпропетровськ (Україна) на суму 8000,00 грн., що підтверджується Замовленням на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року та міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №20180 від 05.11.2014 р.

Слід зазначити, що незважаючи на вимоги ухвали суду від 21.01.2016 року позивач не представив для огляду в судових засіданнях 09.02.2016 року та 23.02.2016 року оригіналів Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів № 9 від 01.11.2014 року та CMR від 05.11.2014 року, який стосується правовідносин щодо перевезення, що є предметом цього спору.

Відповідно до п.3.1. Договору Експедитор перераховує на рахунок Перевізника вартість транспортних послуг, яка була вказана в разовій Заявці на перевезення на протязі 10-14 банківських днів після отримання Експедитором оригіналів CMR, рахунку, акту виконаних робіт, якщо інше не вказано в разовій Заявці на перевезення.

Згідно долученої до позовної заяви копії Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року розрахунок проводиться протягом 14-21 банківських днів після отримання оригіналів документів (Договір, заявка, акт, рахунок, CMR).

В позовній заяві позивач вказує, що зазначені в Заявці оригінали документів надіслані відповідачу 12.11.2015 року.

Однак, позивачем не дотримано положень п.3.1. Договору щодо надіслання Експедитору повного пакету документів, зокрема, акту і рахунку, оскільки Акт надання послуг №747 від 24.11.2014 р. та Рахунок на оплату №746 від 24.11.2014 р. на суму 8000,00 грн. складено на підставі Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенні вантажів №4 від 14.07.2014 р., а не Замовлення №9 від 01.11.2014 року, на яке посилається позивач як на підставу позовних вимог.

Також, на підтвердження надання позивачем послуг перевезення на підставі Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року останнім долучено до матеріалів справи копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR). Разом з тим, в графі «Перевізник» в ній вказано ІНФОРМАЦІЯ_1., а не Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік».

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачу послуг по перевезенню вантажу по маршруту м. Вааякоски (Фінляндія) - м. Дніпропетровськ (Україна) на суму 8000,00 грн. на підставі Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №9 від 01.11.2014 року. У задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується відшкодування відповідачу понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. (клопотання вх.№2242/16 від 21.01.2016 року), то слід зазначити, що відповідно до п.6.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

В якості підтвердження понесених витрат відповідачем до клопотання долучено копії Квитанції №14959821 від 20.01.2016 на суму 4000,00 грн., Акту №1 виконаних робіт (послуг) від 18.01.2016 р., Угоди №01 від 18.01.2016 р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1765 від 13.10.2010 року.

Беручи до уваги складність справи та обсяг наданих адвокатських послуг, суд дійшов висновку про часткове відшкодування позивачу понесених витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарктекнік» (35331, Рівненська область, Рівненський район, село Городок, вул. Б.Штейнгеля, буд. 1Д; ; р/р8507 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; р/НОМЕР_2, ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Львові, МФО 325321) 1000,00 грн. на відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Судовий збір покласти на позивача.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.02.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А