КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа№ 910/18044/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Косань В.Л., Костишена В.Л.

від відповідача - 1 Яшан Н.В.

від відповідача - 2 не з`явився

від третьої особи - 1 не з`явився

від третьої особи - 2 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 (суддя Яковенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська консалтингово- консультаційна компанія"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Концерн „Військторгсервіс"

Фонд державного майна України

про визнання договору недійсним,-

Постанову прийнято 25.02.2016 у зв`язку з оголошенням перерви в судовому засіданні 02.02.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 в задоволені позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя- Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.12.2015 в складі колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладений на 17.12.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Шевченко Е.О. від 17.12.2015 у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладений на 02.02.2016.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Шевченко Е.О. від 02.02.2016 у зв`язку з виходом з відпустки судді Буравльова С.І., а також формування постійного складу судової колегії для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 02.02.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

В судовому засіданні 02.02.2016 по справі було оголошено перерву до 25.02.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

У призначене судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача - 1 та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники відповідача - 2 та третіх осіб в судове засідання 25.02.2016 не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача - 2 надійшли письмові пояснення стосовно поданої апеляційної скарги, відповідно до яких останній зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача -1, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

27.03.2015 між РВ ФДМУ по Хмельницькій області (орендодавець) та ТОВ "Українська консалтингово-консультаційна компанія" (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - частину приміщень торгового комплексу (далі - майно) загальною площею 3468,0 кв.м., розміщене за адресою: вул. Есенська, 2, м. Староконстянтинів на першому та другому поверхах будівлі, що перебуває на балансі Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно висновком про вартість на 30.09.2014 і становить за незалежною оцінкою 6728398,00 грн.

На виконання вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 3468,0 кв.м., розміщене за адресою: вул. Есенська, 2, м. Староконстянтинів на першому та другому поверхах будівлі, що підтверджується актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Позивач, звертаючись із позовом до суду про визнання договору оренди недійсним, мотивує свої вимоги тим, що вказаний договір укладений з порушенням приписів норм чинного Цивільного кодексу України, а саме: ст.ст. 203, 1130,113-1136.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, мотивував це тим, що позивачем по справі не було надано жодних доказів, які б підтверджували порушення чи оспорювання його прав та охоронюваних законом інтересів укладенням спірного договору.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає, що рішення по суті спору прийнято при неповному та не всебічному досліджені всіх обставин справи, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

25.07.2005 між Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України (сторона-1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівський гарнізон" (сторона-2) був укладений договір № 140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства).

Відповідно до умов договору сторони зобов'язались шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що використовується у спільній діяльності, спільно діяти без створення юридичної особи в сфері організації виробничої та торгівельної діяльності, надання послуг у тому числі з перевалки, збереження майна (вантажів, товарів тощо), стоянки та збереження автотранспорту, надання майна в найм, а також здійснення інших видів діяльності не заборонених чинним законодавством для досягнення наступних спільних господарських цілей: отримання доходу (прибутку) з метою його використання на розвиток виробництва, підтримки у належному стані основних засобів, що спільно використовуються, а також використання частини прибутку на задоволення соціальних потреб трудових колективів сторін договору.

Спільним майном за даним договором є майно і майнові права сторони-1 залишкова балансова вартість якого становить 948 916,55грн., а також грошові кошти, майно, трудова участь, майнові права, залучені інвестиції, професійні та інші знання, навички й уміння, ділова репутація ділові зв'язки, підприємницька ініціатива та інші права, що належать стороні-2, що сторонами оцінено в 189 783,31грн. також майно, створене або придбане сторонами в результаті сумісної діяльності.

Додатковою угодою від 01.03.2006 до договору, сторони погодили, що у зв'язку із припиненням діяльності ГУТТ МО України (Головне управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України), як юридичної особи, та його реорганізації шляхом приєднання до державного господарського об'єднання "Концерн "Військторгсервіс", який є правонаступником усіх майнових прав та обов'язків зазначеного управління, усі права та обов'язки за договором, які виконувало ГУТТ МО України, переходять до його правонаступника - Державного господарського об'єднання "Концерн "Військторгсервіс".

Крім того, додатковими угодами до договору, сторонами вносились зміни та доповнення стосовно вартості майна, розподілу прибутку у відсотковому співвідношенні, строку дії договору.

Угодою від 01.04.2011 змінена сторона у зобов'язаннях з ТОВ "Старокостянтинівський гарнізон" на ТОВ "Інтерінвестгруп".

26.04.2011 між Концерном "Військторгсервіс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерінвестгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані" укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору № 140/5/877 від 25.07.2005, якою сторони погодили, що п.1 "У тексті договору назву сторони 2 "Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерінвестгруп" замінити на назву Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані", усі інші умови договору залишаються без змін, а п. 7 визначили, що починаючи з 01.04.2013 сторона 1 (Концерн "Військторгсервіс") та сторона 3 (Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані") підтверджують свої зобов'язання за договором, а сторона 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерінвестгруп") підтверджує перехід своїх прав та обов'язків по договору до сторони 3 (Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані").

27.03.2015 між РВ ФДМУ по Хмельницькій області (орендодавець) та ТОВ "Українська консалтингово-консультаційна компанія" (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - частину приміщень торгового комплексу (далі - майно) загальною площею 3468,0 кв.м., розміщене за адресою: вул. Есенська, 2, м. Староконстянтинів на першому та другому поверхах будівлі, що перебуває на балансі Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно висновком про вартість на 30.09.2014 і становить за незалежною оцінкою 6728398,00 грн.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, зазначив в ньому проте, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, не має жодного відношення до спірного майна, а отже його права та інтереси не зачіпаються вказаною угодою.

Крім того, місцевий суд зазначив проте, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.02.2014 в рамках розгляду справи № 924/105/14, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2014, встановлено, що укладений договір про спільну діяльність не надає прав орендодавця та спростовує факт переходу права та обов`язків за вказаним договором до позивача.

В свою чергу вказаний висновок Господарським судом Хмельницької області, який був підтриманий судом апеляційної інстанції, був здійснений на тій підставі, що ТОВ «ДПА Компані» на підтвердження факту переходу прав передання майна в оренду була надана копія додаткової угоди від 26.04.2011 без надання відповідного оригіналу, що унеможливлює, на думку суду, встановити факт дійсності такої угоди.

В той же час, Київський апеляційний господарський суд не погоджується із такою позицію вказаних судів, враховуючи таке.

Дійсно в матеріалах справи наявна копія додаткової угоди від 26.04.2011, про внесення змін та доповнень до договору № 140/5/877 від 25.07.2005, якою сторони погодили, що п.1 "У тексті договору назву сторони 2 "Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерінвестгруп" замінити на назву Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПА Компані".

Вказана угода є тристоронньою, за якою починаючи з 01.04.2013 ТОВ "Інтерінвестгруп" підтверджує перехід своїх прав та обов'язків по договору до ТОВ "ДПА "Компані", а Концерн "Військторгсервіс" та ТОВ "ДПА "Компані" підтверджують за договором свої зобов'язання.

Заміна боржника у зобов'язанні, також як і заміна кредитора, не впливає на зміст зобов'язання, до нового боржника переходять всі обов'язки первісного боржника, а також всі його права щодо кредитора.

Таким чином, починаючи з 01.04.2013 ТОВ "ДПА "Компані" є стороною за договором від 25.07.2005 про спільну діяльність із прийняттям всіх прав та обов'язків за договором, які мало ТОВ "Інтерінвестгруп".

Додаткова угода містить підписи представників позивача та відповідачів, має печатки Концерну та товариств. Відомості щодо втрати, крадіжки, тощо печатки Концерну у матеріалах справи не має.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ДПА Компані" здійснило перереєстрацію договору про спільну діяльність у ДПІ Святошинського району м. Києва, про що свідчить довідка про взяття на облік платника податків від 28.11.2013, а також трьохсторонній акт приймання-передачі основних фондів в спільну діяльність від 01.04.2013, та перебувають на окремому балансі спільної діяльності ТОВ "ДПА Компані".

01.04.2013 був складений акт приймання-передачі основних фондів в спільну діяльність ТОВ «ДПА Компані», який підписаний вповноваженими представниками Концерну "Військторгсервіс", ТОВ "Інтерінвестгруп" та ТОВ «ДПА Компані» і скріплений відповідними печатками товариств.

Наявність зазначеного акту та відповідних фактів, що в ньому викладені, не заперечувались представниками сторін та ними не було надано належних та допустимих доказів на спростування факту наявності та підписання вказаного акту від 01.04.2013.

Крім того, як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач листами № 20/01/15/1 від 20.01.2015, № 22/01/15/1 від 22.01.2015 звертався до відповідача РВ Фонду державного майна по Хмельницькій області, якими повідомляв проте, що він є уповноваженою стороною договору про спільну діяльність від 25.07.2005, здійснює облік майна та інших внесків сторін, які використовуються у спільній діяльності на умовах вказаного договору.

У відповідь на вказані листи, РВ Фонду державного майна по Хмельницькій області зазначав, що вказана позивачем інформація не відповідає дійсності, оскільки рішенням Господарського суду Хмельницької області договір про спільну діяльність визнаний недійсним.

Однак, дане твердження є хибним, оскільки рішенням Господарського суду Хмельницької області, на яке посилався відповідач в своїх листах, було визнано недійсним договір оренди № 1/04/13 від 01.04.2013.

В подальшому, відповідач в своєму листі № 11-08-00466 від 04.03.2015, на адресу ТОВ «ДПА Компані» зазначав про те, що Концерном "Військторгсервіс" надано засвідчену копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно якого нежиле приміщення - торгового комплексу (спірний об`єкт оренди) знаходиться у державній власності в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання в Концерні "Військторгсервіс". Доказів щодо перебування у позивача у власності чи віданні вказаного об`єкту - відсутні.

Відсутність документів у відповідача на підтвердження інформації щодо здійснення позивачем на законних підставах обліку майна, яке використовується у спільній діяльності, зокрема, спірного нежитлового приміщення, не може бути доказом того, що вказана вище сторонами додаткова угода від 26.04.2011 не укладалась сторонами.

Крім того, інших доказів не укладання додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 26.04.2011 відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Неможливість подання позивачем суду оригіналу вказаної угоди, з причин його викрадення, (відповідна заява подавалась до правоохоронних органів) не можуть бути належним та допустимим доказом того, що вказана угода не укладалась.

До того ж, постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 910/1094/14 був встановлений факт укладання сторонами додаткової угоди від 26.04.2011 до договору про спільну діяльність № 140/5/877.

Вказана постанова набрала чинності, та у встановленому порядку не скасована судом касаційної інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що договір про спільну діяльність від 25.07.2005 на даний час є дійсним, у встановленому законом порядку сторонами не розірваний, що зокрема підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 910/1094/14, якою відмовлено в задоволені позовних вимог Концерну "Військторгсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА "Компані" про розірвання договору №140/5/877 від 25.07.2005 про спільну діяльність та укладена до нього додаткова угода від 26.04.2011 також не розірвана та недійсною не визнавалсь.

Отже, з урахуванням викладеного, у колегії суддів відсутні підстави для здійснення висновку, що додаткова угода 26.04.2011 між сторонами не укладалась, а тому позивач має право звертатися із вказаним позовом до суду про визнання договору оренди нежитлового приміщення, щодо якого він здійснює облік, за умовами договору про спільну діяльність від 25.07.2005, недійсним, якщо він вважає, що така угода відповідачами була укладена з порушенням приписів чинного ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення в момент вчинення правочину, а також частин другої, третьої, п'ятої, шостої ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як наголошено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Заявляючи позовні вимоги в рамках розгляду даної справи, позивач недійсність договору оренди № 1679 від 27.03.2015 мотивував тим, що по-перше, вказана угода зі сторони відповідача - 1 була лише підписана, але не скріплена печаткою, а по-друге - зі сторони відповідача - 2 підписаний не уповноваженою особою.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції в процесі розгляду даного спору до договору про спільну діяльність від 25.07.2005 було укладено ряд додаткових угод, зокрема угода від 26.04.2011, якою внесено зміни до договору про спільну діяльність № 140/5/877 та у тексті договору змінено назву сторони -2 з ТОВ «Інтерінвестгруп» на ТОВ «ДПА Компані» та за деякими виключеннями, що не є суттєвими для розгляду даного конкретного спору, інші умови договору залишені без змін.

Отже, за умовами договору про спільну діяльність та додаткової угоди до нього, а саме статті 5 сторона 2 (позивач) після підписання договору (додаткової угоди) зобов`язується прийняти від сторони - 1 за актом приймання-передачі нежитлові приміщення об`єктів, які розташовані у м. Староконстантинів.

Відповідно до п. 8.2 договору майно сторони - 1 передається стороні -2 як стороні, уповноваженої на ведення загальних справ у тимчасове користування на термін дії договору без права його відчуження.

Облік спільного майна сторін ведеться на окремому балансі сторони - 2 в узгодженому порядку.

Так, відповідно до акту приймання-передачі від 01.04.2013 проведено передачу основних фондів у спільну діяльність до ТОВ «ДПА Компані», зокрема нежитлове приміщення (торговий центр) загальною площеню 3589,5 кв.м, за адресою: м. Староконстантинів, вул. Есенська,2 (частина якого є предметом оренди спірного договору оренди від 27.03.2015).

Отже, позивач є уповноваженою стороною за договором про спільну діяльність здійснювати облік майна та інших внесків сторін, які використовуються у спільній діяльності, а тому укладання відповідачем - 1 угод щодо оренди частини майна, яке використовується за договором про спільну діяльність від 25.07.2005 без відповідного повідомлення про це позивача, порушує законні права та інтереси ТОВ «ДПА Компані», визначені умовами договору про спільну діяльність та, відповідно, є підставою для визнання таких угод недійсними.

Як зазначав в своїх письмових поясненнях відповідач - 2, на момент укладання договору оренди, орендодавцем не було їм повідомлено про передачу спірного нежитлового приміщення у спільну діяльність за договором про спільну діяльність від 25.07.2005, натомість в договорі зазначено, що балансоутримувачем майна є Концерн «Військторгсервіс», що не відповідає дійсності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи все вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, забезпечені належними та допустимими доказами по справі, а отже спірний договір оренди від 27.03.2015 був укладений з порушенням норм чинного законодавства України, а тому має бути визнаний недійсним.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як було встановлено судом в процесі розгляду апеляційної скарги і це підтверджено відповідними письмовими доказами, між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 24.07.2015 було укладено додаткову угоду про припинення договору № 1679 оренди індивідуального (нерухомого) майна, укладеного 27.03.2015.

Зазначення в даному договорі дату договору оренди № 1679 як «27.03.2009» є, за поясненнями представника РВ Фонду державного майна України по Хмельницькій області технічною помилкою і в даному договорі йшла мова саме про розірвання договору оренди № 1679, укладений 27.03.2015.

Зазначене жодними доказами не було спростовано чи заперечено іншими представника сторін.

Проте, не зважаючи на те, що на час розгляду спору в судах обох інстанцій спірний договір за домовленістю сторін був розірваний він, відповідно до положень п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2011 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» може бути визнаний недійсним.

Клопотання представника третьої особи -1 про припинення провадження по справі у зв`язку з відсутність предмету спору (спірний договір оренди розірваний сторонами в позасудовому порядку) колегією суддів було відхилено з підстав вище зазначених, а саме те, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 14.09..2015 у справі № 910/18044/15 підлягає скасуванню.

Згідно із ч.4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/18044/15 - скасувати. Постановити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1679 від 27.03.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська консалтингово-консультаційна компанія" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області.

Стягнути з Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Соборна,75 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська консалтингово-консультаційна компанія" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 10-а офіс 3/29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ" (03680, м. Київ, пров. Бородянський,3, ) судовий збір за подання позову до суду в розмірі по 609 грн. з кожного відповідно.

Стягнути з Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Соборна,75 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська консалтингово-консультаційна компанія" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова,10-а офіс 3/29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА КОМПАНІ" (03680, м. Київ, пров. Бородянський,3, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 669,90 грн. з кожного відповідно.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/18044/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов