ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року Справа № 904/8741/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Дармін М.О.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: представник позивача у судове засідання не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №ББУ/ПУ292/ВП/15 від 18.12.2015 р., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/8741/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон-В", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 69018,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/8741/15 (суддя Колісник І.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон-В" основний борг у сумі 35184,00 грн., пеню у сумі 5893,56 грн., три проценти річних у сумі 1023,71 грн., інфляційні втрати у сумі 17064,24 грн., судовий збір у сумі 1044,11 грн. У решті позову відмовлено.

Означене рішення суду вмотивоване тим, що судом встановлено, що відповідач не розрахувався за поставлений на його замовлення та отриманий ним товар, тому має сплатити на користь позивача заборгованість, яка складається з вартості цього товару та додаткових нарахувань інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, належний до стягнення розмір яких був зменшений судом у зв'язку із виявленими помилками у їх розрахунку, що й стало підставою для відмови в задоволенні решти позовних вимог.

Відповідач (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/8741/15 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення і прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" вважає, що дата господарської операції визначена позивачем як дата оформлення видаткової накладної є припущенням і не відповідає умовам п. 4.4. укладеного договору. На видатковій накладній №184 від 30.07.2014р. відсутня дата представника покупця, а товарно-транспортна накладна позивачем не надана. У зв'язку із не встановленням дати поставки продукції неможливо визначити певний період у часі у відповідності до ст. 251 ЦК України та як наслідок - неможливо стверджувати, що відповідач не виконав зобов'язання по оплаті продукції у передбачений договором строк. Предметом договору є поставка шлагбауму, яка включає в себе виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт. Тобто, до спірних правовідносин, на думку відповідача, повинні застосовуватись також загальні положення купівлі-продажу та підряду. Судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання щодо зупинення провадження у справі. Дана справа пов'язана зі справою №910/28515/15 про тлумачення умов договору і її результат розгляду безпосередньо впливає на оцінку доказів у справі №904/8741/15. Встановлення дати поставки у справі №910/28515/15 надасть змогу суду вірно встановити період порушення зобов'язання з оплати за продукцію. Крім того вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вважає, що у зв'язку з неявкою представника позивача та невиконанням ним вимог суду щодо надання додаткових документів у справі, суд повинен був залишити позов без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України. Скаржник вважає, що таким чином, суд встановив фактичні обставини справи за відсутності доказів, які є необхідними при розгляді даної справи.

Позивач (ТОВ "Вавілон-В") у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/8741/15 законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи. Просить відмовити ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а оскаржене рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, за договором №13-16/424-КП/И від 28.11.2013р. в порядку і на умовах передбачених договором, ТОВ "Вавілон-В" (Постачальник) зобовязався поставити у власність ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (Покупець) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукцію), в асортименті, кількості, у строки, за цінами і якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі і Специфікаціях, що є невідємними частинами цього договору. Покупець зобовязався прийняти і оплатити, поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов цього договору (пп. 1.1., 1.2.).

Згідно Специфікації до договору поставці підлягав шлагбаум САМЕ G600 (пульт д/у 5шт.) зі строком поставки до 31.07.2014р. (а.с. 17).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що загальна сума договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій до договору, але не повинна перевищувати 999000,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Сторонами погоджено в п. 5.3. договору, що розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником за договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шести десятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

В підтвердження поставки продукції позивач надав підписану сторонами видаткову накладну №184 від 30.07.2014р., з якої вбачається, що зі сторони відповідача товар був прийнятий без будь-яких зауважень завідувачем складом філії ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності №219352/П від 30.07.2014р.

Відповідач зі своєї сторони факт того, що зазначена у видатковій накладній особа, яка отримала товар, є працівником його підприємства не спростував.

У зв'язку з відсутністю оплати відповідачем продукції та простроченням її оплати, позивач просив суд стягнути з боржника суму заборгованості - 35184,00 грн., пені - 15738,34 грн., інфляційних втрат - 17070,02 грн. та трьох процентів річних - 1026,60 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Строк розрахунків за поставлений товар визначений сторонами у вищенаведеному п. 5.3. договору.

Відповідач вважає, що строк для оплати продукції з огляду на п. 4.4. договору не настав, оскільки на видатковій накладній відсутня дата вказана особисто його представником, а дата видаткової накладної не є датою поставки продукції. Боржник також посилається на відсутність товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 4.4. договору датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником про прийняття продукції.

На доказ поставки Постачальник зобов'язаний надати Покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок - фактуру, податкову накладну, відповідні товаросупровідні накладні: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості (у випадку якщо даний документ передбачений до даного виду продукції) (необхідність надання оговорюється в Специфікації) та/або паспорт або інша технічна документація, передбачена до даного виду продукції, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації (необхідність надання обумовлюється в Специфікації), інструкцію (керівництво) по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п. 2.3. договору.

При цьому пунктом передбачено, що у випадку надходження продукції без товаросупровідної документації, що тягне неможливість здійснити приймання по кількості та/або якості та/або комплектності, Покупець має право відмовитись від приймання партії, що надійшла та на свій розсуд, повернути продукцію Постачальнику або прийняти її на зберігання (п.4.3. договору).

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Пунктом 4.11. договору встановлено, що право власності на продукцію переходить від Постачальника до Покупця після виконання Покупцем всіх необхідних процедур з прийняття продукції по кількості, якості і комплектності та підписання Покупцем видаткової накладної.

Враховуючи, що при прийнятті продукції кількості та/або якості та/або комплектності за наданими позивачем товаросупровідними документами у відповідача не виникло зауважень та/або застережень, відповідач не скористався наданим йому п. 4.3. договору правом відмовитись від приймання продукції, а видаткова накладна була підписана представником відповідача, у останнього виникло право власності на продукцію.

Відповідно до п. 4.5. договору зобов'язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження Покупця у обумовленому пункті призначення поставки. Зобов'язання Покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № N 996-XIV (із змінами і доповненнями) видаткова накладна є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Додана до матеріалів справи видаткова накладна відповідає вищенаведеним вимогам.

Вищим господарським судом України в ч. 3 п. 1 інформаційного листа від 17.07.2012р. за №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права" зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України

Товарно-транспортна ж накладна визначена п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. за №363 (із змінами і доповненнями) як єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, який призначений для списування товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного й бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу й обліку виконаної роботи.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути підставою для скасування рішення суду.

Умови укладеного сторонами договору не суперечать умовам поставки DDP Інкотермс-2000. Договором передбачена передача товару від продавця покупцю в межах України без виставлення плати за митне оформлення, завезення товару постачальником кільцевими маршрутами за власний рахунок без виставлення покупцю вимоги оплати послуг транспортування.

Отже, відсутність товарно-транспортної накладної також не спростовує отримання відповідачем продукції від позивача за умовами договору на підставі наявності належних документів первинного бухгалтерського обліку.

Сторони хоча повністю не дотримались умов документального оформлення поставки, але своїми конклюдентними діями підтвердили виконання укладеного договору, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача товар у кількості, якості та за погодженими цінами, які визначені у Специфікації, а відповідач - прийняв продукцію за відсутності заперечень.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини і чинне законодавство зобов'язання позивача є виконаними, тоді як відповідач свої обовязки з оплати продукції не виконав, а отже зобов'язаний оплатити її на умовах, визначених у договорі.

Щодо застережень відповідача про необхідність застосування до даних правовідносин і загальних положень договору підряду з огляду на зазначення в Специфікації, що ціна вказана з врахуванням монтажу і пусконалагодження, колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами договору, а саме в п. 5.3. було чітко визначено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються з моменту поставки, а не після монтажу та пусконалагодження.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість, яка у нього утворилась перед позивачем за поставлений товар, останній нарахував відповідачеві пеню - 15738,34 грн., інфляційні втрати - 17070,02 грн. та три проценти річних - 1026,60 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Нарахування неустойки передбачено сторонами п. 6.6. укладеного договору поставки. Згідно цього пункту у випадку несвоєчасної оплати продукції, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки оплати від вартості неоплаченої продукції.

Способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові є сплата трьох відсотків та інфляційні нарахування.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд попередньої інстанції здійснивши перерахунок задовольнив позовні вимоги в цій частині частково.

Дослідивши зазначені розрахунки, враховуючи наведені обставини справи та приписи законодавства, колегія суддів погоджується з тим, що місцевим господарським судом вірно визначено дату, з якої розпочато перебіг прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, у розрахунку пені суд вірно застосував положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, які встановлюють, що період часу, за який нараховується пеня, не повинен перевищувати шести місяців, оскільки в укладеному між сторонами договорі не було передбачено іншої тривалості цього періоду, а крім того, виправив помилки позивача у визначенні сукупного індексу інфляції.

Відтак, місцевий господарський суд вірно визначив, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 59165,51 грн., з яких: 35184,00 грн. - основний борг, 5893,56 грн. - пеня, 1023,71 грн. - 3% річних, 17064,24 грн. - інфляційні втрати.

Не може прийняти суд апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення місцевого господарського суду посилання скаржника на неявку в судове засідання позивача та відсутність витребуваних судом від позивача документів, що є підставою для залишення позову без розгляду згідно ч. 1 п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України передбачено, що якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору, господарський суд залишає позов без розгляду.

За наведеним в 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначенням, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи.

Допустимість розгляду справи за відсутності певних доказів вбачається і з розяснень наданих господарським судам в п. 2.3 наведеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, де зазначено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Пунктом 3.9.2. зазначеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 також встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, наведений правовий аналіз свідчить, що визначальним для застосування ч. 1 п. 5 ст. 81 ГПК України є неможливість суду за наявних доказів у справі вирішити спір.

Як свідчать матеріали справи позивач надав письмові пояснення у справі та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 81, 103). Враховуючи надання сторонами доказів, які підтверджують обставини справи і їх достатність, суд першої інстанції, оцінивши їх в сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за наявними в матеріалах справи документами.

Також колегія суддів вважає, що не може бути підставою для скасування рішення суду у даній справі й відмова у клопотанні відповідача зупинити розгляд справи, у зв'язку з розглядом в господарському судді м. Києва спору між сторонами про тлумачення умов п. 4.4. договору поставки №13-16/424-КП/И від 28.11.2013р.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Частинами 1, 2 п. 3.16 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 встановлено, що відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Дослідивши предмети розгляду даної справи та справи №910/28515/15, яку порушено господарським судом міста Києва за позовом ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про тлумачення умов договору, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення спору з приводу тлумачення умов п. 4.4 договору № 13-16/424-КП/И від 28.11.2013р. не перешкоджатиме вирішенню даної справи, у якій суд не позбавлений можливості самостійно визначити зміст зобовязань сторін договору, виходячи із його умов, та надати відповідну правову оцінку діям сторін по виконанню цього договору, а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до завершення розгляду господарським судом міста Києва іншої справи за №910/28515/15.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015р. у справі №904/8741/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 03.03.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя М.О. Дармін