ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" березня 2016 р.Справа № 922/110/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса с. Кам'янка
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Шевченкове
про стягнення 239 707,13грн.
за участю представників сторін:

позивача - Сипало М.А., дов. б/н від 26.01.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач після зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції та збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних просить суд стягнути з відповідача 140 516,80грн. основного боргу, 44 975,88грн. збитків від інфляції, 40 826,87грн. пені, 3 799,73грн. 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки сільськогосподарської продукції від 22.01.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду виходячи з наступного.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції від 22.01.2015р., на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 243 480,00грн.

В підтвердження здійснення поставки товару на вказану вище суму позивачем до позовної заяви надано копії видаткових накладних № 25 від 23.01.2015р. на суму 122 880,00грн. та № 51 від 05.02.2015р. на суму 120 600,00грн.

Як зазначає позивач, він у претензії, надісланої на адресу відповідача, запропонував останньому здійснити взаємозалік відповідно до зустрічних поставок продукції за договором від 22.01.2015р. та виконати зобов'язання перед позивачем щодо погашення заборгованості у сумі 140 516,80грн., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Несплата відповідачем остаточної суми заборгованості за договором поставки у розмірі 140 516,80грн. стала підставою для звернення позивача з позовом до суду. На вказану суму основного боргу позивачем також нараховано 44 975,88грн. збитків від інфляції, 40 826,87грн. пені та 3 799,73грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи судом вбачається, що надані позивачем копії видаткових накладних № 25 від 23.01.2015р. на суму 122 880,00грн. та № 51 від 05.02.2015р. на суму 120 600,00грн. не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів, що підтверджують факт поставки та отримання товару відповідачем, виходячи з наступного.

Надані позивачем видаткові накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції (поставку товару).

Відповідно до ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на видаткові накладні, надані позивачем, судом вбачається, що дані накладні не містять підпису осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність їх оформлення як з боку позивача, так і з боку відповідача (а.с.21-22).

Крім того, позивачем надано до суду копію неповного тексту договору поставки від 22.01.2015р. (а.с.18-19), в якому відсутній розділ, яким сторони погодили відповідальність сторін, а саме нарахування пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Суд, ухвалою від 22.02.2016р., зобов'язав позивача надати документальне обґрунтування заявленого позову, в т.ч. копію договору поставки сільськогосподарської продукції від 22.01.2015р. та видаткові накладні, оформлені належним чином, чого останнім зроблено не було.

На виконання вимог ухвали суду від 22.02.2016р. позивачем надано копії товарно-транспортних накладних № 1 від 23.01.2015р. та № 2 від 05.02.2015р., які не приймаються судом в якості належних доказів поставки товару, оскільки в них також не зазначено уповноважену особу отримувача та у графі "Прийняв" відсутній підпис відповідача або відповідальної особи вантажоодержувача про прийняття товару.

Також, позивачем не надано суду доказів зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки відповідно до ч.2 ст.601 Цивільного кодексу України таке зарахування здійснюється за заявою однієї із сторін.

Така заява в матеріалах справи відсутня, надана позивачем суду претензія не є заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки містить лише пропозицію позивача до відповідача здійснити такий залік

Відповідно до вимог ст.ст.32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Витребувані судом документи позивачем надані не були.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства (ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять свою правоту, за допомогою доказів переконують суд, а суд, в свою чергу, зобов'язаний, відповідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Суд, керуючись положеннями ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України та неодноразово відкладаючи розгляд справи протягом встановленого ст.69 Господарського процесуального кодексу України строку, створив сторонам належні умови для надання ними доказів на підтвердження своєї позиції у справі.

Оцінюючи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази, суд дійшов до висновку, що вони не є достатніми для вирішення спору.

За приписами п.5 ч. 1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Суд вважає, що не виконання позивачем, як особою, на яку законодавством покладено процесуальний обов'язок по доведенню суду обставин, на які він посилається в обґрунтування своєї правової позиції, вимог суду перешкоджає вирішенню даного спору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позивачем не надано суду доказів того, що вимоги ухвал суду не були виконані через наявність поважних причин, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.81 Господарського процесуального кодексу України залишення судом позову без розгляду не позбавляє позивача права знову звернутись з ним до господарського суду в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1, 4-3, 33, 34, 36, 44, 49, 75, п.5 ч.1 ст.81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Суддя Т.А. Лавренюк