ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.03.16р. Справа № 904/466/16

За позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, смт. Гришківці, Бердичівського району, Житомирської області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 18 080,68 грн. за договором дорученння транспортного експедирування

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Домальчук С.В. представник - дов. б/н від 12.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкції ім. І.В. Бабушкіна» суму основного боргу у розмірі 12 600,00 грн., пені - 4 591,76 грн., 3% річних - 320,69 грн. та інфляційні втрати - 568,23 грн. на підставі договору доручення транспортного експедирування № 10 від 20.06.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору доручення транспортного експедирування № 10 від 20.06.2014р. в частині оплати за надані послуги.

Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач проти наявності боргу не заперечив, надав клопотання про зменшення пені та просить розстрочити виконання рішення з березня по 31.06.2016р. включно.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 01.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, експедитор) та Публічним акціонерним товариством «Дніпропетровський завод металоконструкції ім. І.В. Бабушкіна» (далі - відповідач, замовник) було укладено договір доручення транспортного експедирування №10 (далі - договір), 25.12.2014р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 10 від 20.06.2014р.

Даний договір визначає порядок взаємин замовника і експедитора, що зв'язані з виконанням експедирування вантажів/транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) по організації внутрішньо-міських, міжміських і міжнародних перевезень вантажів.

Згідно даного договору експедитор діє від імені та за рахунок замовника. Цим договором встановлюється обов'язок експедитора організовувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або замовником, зобов'язання експедитора залучити до виконання перевезення третіх осіб, та укласти від свого імені або від імені замовника договір перевезення вантажу. Цим договором замовник доручає експедитору розраховуватися з виконавцем перевезення (перевізником, або іншою експедиторською компанією) коштами, які надходять на рахунок експедитора за перевезення включно транспортно-експедиторські послуги. В разі необхідності експедитор уповноважений замовником зробити попередню оплату вартості перевезення власними коштами згідно з рахунком виконавця (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору виконання перевезень, у рамках діючого договору, оформлюється окремою заявкою на конкретне перевезення.

Згідно п. 2.3. договору, доповнення і заявки є невід'ємною частиною договору. Фактом виконання кожного перевезення являється товарно-транспортна накладна (ТТН, СМR), або її копія з відмітками отримувача про прийняття вантажу. По закінченню організації та виконання перевезення сторони підписують відповідний акт виконаних робіт.

Обов'язки експедитора організовувати перевезення експертно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України і за її межами відповідно до заявок замовника (п. 4.2. договору).

Пунктом 5.4. договору розрахунки за виконані послуги проводяться в національній валюті України по безготівковому розрахунку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок експедитора на протязі 5-ти банківських днів згідно рахунків експедитора з моменту виставлення рахунка.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015р. (п. 9.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 25.12.2014р.).

Відповідно до п. 2.2. договору відповідач надав позивачеві заявки на перевезення №14/04 від 14.04.2015р. (а.с. 18) та №05/05 від 05.05.2015р. (а.с. 21).

Позивач умови договору виконав у повному обсязі, що підтверджується актами надання послуг № 526 від 14.04.2015р. на суму 13 000,00 грн. (а.с. 19) та № 529 від 05.05.2015р. на суму 3 200,00 грн. (а.с. 22), які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплені печатками сторін.

Позивачем відповідачеві виставлені рахунки-фактури на оплату №526 від 14.04.2015р. на суму 13 000,00 грн. (а.с. 20) та № 529 від 05.05.2015р. на суму 3 200,00 грн. (а.с. 23).

У зв'язку з не розрахунком відповідачем за надані послуги, позивач направив на його адресу претензію № 1 від 13.08.2015р., з вимогою оплатити суму боргу (а.с. 24).

Відповідач направив на адресу позивача лист № 503-А-29 від 14.08.2015р., у якому зазначив, що у зв'язку складаним фінансовим становищем просить розглянути можливість погашення заборгованості у розмірі 16 600,00 грн., що виникла під час виконання умов договору доручення транспортного експедирування №10 від 20.06.2014р., рівними частинами по 4 150,00 грн. кожного місяця, у період з вересня по грудень 2015р. включно.

11.11.2015р. відповідач сплатив 2 000,00 грн. згідно рахунку № 526 від 14.04.2015р., що підтверджується платіжним дорученням № 2367 від 11.11.2015р. (а.с. 26).

Позивачем направлено відповідачеві претензію №2 від 18.11.2015р. з вимогою оплатити суму боргу у розмірі 12 600,00 грн. (а.с. 27).

Відповідач 20.11.2015р. здійснив часткову оплату у розмірі 1 600,00 грн. згідно рахунку № 529 від 05.05.2015р., що підтверджується платіжним дорученням № 2460 від 20.11.2015р. (а.с. 28).

Листом від 24.11.2015р. № 766-А-29 відповідач просить позивача, у зв'язку зі складним фінансовим становищем розглянути можливість погашення заборгованості у розмірі 12 600,00 грн., що виникла під час виконання умов договору доручення транспортного експедирування № 10 від 20.06.2014р., рівними частинами до березня 2016р. включно (а.с. 29).

Позивач листом від 14.12.2015р. № 15 повідомив відповідача про неможливість надання розстрочки платежу, у зв'язку з чим просить погасити заборгованість до 25.12.2015р. (а.с. 30).

Однак відповідач за надані послуги у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 12 600,00 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу за договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом .

Відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них. (ч.1 ст. 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Статтею 2 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного. Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

В силу положень ст. 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Положення ст. 909 Цивільного кодексу України встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 929 Кодексу за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Приписами ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідачем на час розгляду справи позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростовані, суму боргу за надані послуги не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 12 600,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у розмірі 4 591,76 грн. за період з 20.04.2015р. по 09.11.2015р., 3% річних - 320,69 грн. та інфляційні втрати - 568,23 грн. за період з 20.04.2015р. по 30.12.2015р.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг з перевезення, замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Згідно п. 5.4. договору строк оплати - на протязі 5 банківських днів згідно рахунків експедитора з моменту виставлення рахунку.

З врахуванням викладеного розмір пені слід розраховувати:

- по рахунку-фактурі № 526 від 14.04.2015р. на суму 13 000,00 грн. за період прострочення з 22.04.2015р. по 19.10.2015р. сума пені становить 3 665,64 грн.;

- по рахунку-фактурі № 529 від 13.05.2015р. на суму 3 200,00 грн. за період прострочення з 13.05.2015р. по 09.11.2015р. - 872,85 грн.

Загальна сума пені становить 4 538,49 грн.

В ході судового розгляду справи Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування якого він посилається на складне фінансове становище підприємства та зазначає, що заборгованість перед позивачем виникла внаслідок несвоєчасної та неповної сплати замовника за виконану роботу. Несвоєчасна оплата замовниками виконаних робіт, мешканцями гуртожитку житлово-комунальних послуг, станом на сьогоднішній день призвела до збитковості підприємства. У зв'язку з відсутністю коштів, відсутністю замовлень з боку контрагентів підприємство вимушено було перейти на режим неповного робочого дня. Стягнення всієї суми нарахованої пені, спричинить застосування до Відповідача заходів примусового характеру з боку ДВС, а саме арешту грошових коштів та майна боржника, що блокуватиме діяльність підприємства.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 30 % та стягнути з відповідача 70% пені в розмірі 3 176,94 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 1 414,82 грн. (1 361,55 грн. + 53,27 грн.) слід відмовити.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суму 3% річних слід розраховувати:

1) по рахунку-фактурі № 526 від 14.04.2015р.:

- на суму 13 000,00 грн. в період прострочення з 22.04.2015р. по 10.11.2015р. сума 3% річних становить 216,90 грн.;

- на суму 11 000,00 грн. в період прострочення з 11.11.2015р. по 30.12.2015р. - 45,21 грн.;

2) по рахунку-фактурі № 529 від 13.05.2015р.:

- на суму 3 200,00 грн. в період прострочення з 13.05.2015р. по 19.11.2015р. - 50,23 грн.

- на суму 1 600,00 грн. в період прострочення з 20.11.2015р. по 30.12.2015р. - 5,39 грн.

Загальна сума пені, що підлягає до стягнення становить 317,73 грн.

В частині стягнення пені у сумі 2,96 грн. слід відмовити.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період травень - грудень 2015 р. становлять 304,19 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 264,04 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 12 600,00 грн., пені - 3 176,94 грн., 3% річних - 317,73 грн., інфляційних втрат - 304,19 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

В ході розгляду справи відповідач надав клопотання про розстрочення виконання судового рішення, в якому просить розстрочити виконання судового рішення з березня по 31.06.2016р.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, зміна способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови унормовано статтею 121 Господарського процесуального кодексу України.

Так, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Наведена норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, повязаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відповідно до п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки визначається господарським судом.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у строк. При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про розстрочення виконання рішення суду відповідач обґрунтовував складним фінансовим становищем підприємства. Заборгованість перед позивачем виникла внаслідок несвоєчасної та неповної сплати замовника за виконану роботу.

Враховуючи несвоєчасну оплату замовниками робіт, мешканцями гуртожитку житлово-комунальних послуг, станом на сьогоднішній день до збитковості підприємства та неможливості разовим платежем сплатити кошти на виконання судового рішення, яке буде ухвалене за наслідками розгляду даної справи.

Накладення арешту на рахунки підприємства або майно може істотно обмежити підприємство в можливості виконання покладених на нього функцій, що, в свою чергу призведе до незворотних наслідків для підприємства, яке не має можливості протягом певного час працювати.

Внаслідок існування значного розміру як дебіторської так і кредиторської заборгованості у ПАТ "ДЗМК ім. І.В. Бабушкіна", підприємство не має змоги вчасно розрахуватися з позивачем, але відповідач не відмовляється від необхідності виконання рішення суду.

Також відповідач гарантує оплату заборгованості, шляхом проведення щомісячних оплат на розрахунковий рахунок позивача в термін не пізніше 30 числа поточного місяця.

Господарський суд, дослідивши докази та надавши оцінку наведеним заявником обставинам, установив, що виконання судового рішення відповідачем ускладнюється скрутним фінансовим станом останнього, негайне виконання рішення у справі призведе до збільшення кредиторської заборгованості, припинення господарської діяльності, що, в свою чергу, унеможливить виконання судового рішення у цій справі, тобто стягнення спірної суми.

З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання рішення задовольнити частково та розстрочити виконання рішення на 2 місяці, починаючи з березня 2016 року, рівними частинами по 8 199,43 грн. за наступним графіком:

- до 31 березня 2016 року - 8 199,43 грн.;

- до 30 квітня 2016 року - 8 199,43 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахуванням п. 4.3 Пленуму ВСГУ № 7 від 21.02.2013р., відповідно до якого у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 54, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (13337, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 12 600,00 грн. (дванадцять тисяч шістсот грн. 00 коп.), пені - 3 176,94 грн. (три тисячі сто сімдесят шість грн. 94 коп.), 3% річних - 317,73 грн. (триста сімнадцять грн. 73 коп.), інфляційних втрат - 304,19 грн. (триста чотири грн. 19 грн.); витрат по сплаті судового збору - 1 249,82 грн. (одна тисяча двісті сорок дев'ять грн. 82 коп. ), про що видати наказ.

Розстрочити виконання рішення у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 16 398,86 грн. на 2 (два) місяці з оплатою Публічним акціонерним товариством «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 54, ) рівними частками за наступним графіком:

- до 31 березня 2016 року - 8 199,43 грн.;

- до 30 квітня 2016 року - 8 199,43 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 03.03.2016р.

Суддя Н.Г. Назаренко