РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/29098/15

За позовом Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про стягнення заборгованості у розмірі 7 615,66 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Павлишина О.С., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 4 045,83 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/29098/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву та призначено розгляд справи на 09.12.2015.

09.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 09.12.2015 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29098/15 позивач не виконав.

У судове засідання 09.12.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29098/15 відповідач не виконав.

У судове засідання 09.12.2015 представник третьої особи не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 16.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29098/15 третя особа не виконала.

Розглянувши у судовому засіданні 09.12.2015 клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 09.12.2015 клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволення вищезазначеного клопотання, у зв'язку із його необґрунтованістю.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 09.12.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням учасниками судового процесу вимог ухвали господарського суду міста Києва від 16.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29098/15 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 27.01.2016.

22.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення по справі.

26.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові пояснення по справі.

У судове засідання 27.01.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 27.01.2016 представник відповідача не з'явився.

У судове засідання 27.01.2016 представник третьої особи не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 27.01.2016 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вказане клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 27.01.2016 не з'явився, а також у зв'язку з невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 16.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/29098/15, розгляд справи було відкладено на 10.02.2016.

09.02.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 10.02.2016 представник позивача з'явився, представники відповідача та третьої особи не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 10.02.2016 заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд прийняв її частково, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої представником позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що зазначена заява за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог та про одночасну зміну предмета і підстав позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Таким чином суд відмовляє позивачу в прийнятті заяви в частині одночасної зміни предмета і підстав позову.

Що ж до заяви в частині збільшення розміру позовних вимог, то судом встановлено, що подана позивачем заява в частині збільшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому приймається в цій частині до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 10.02.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - орендодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдинг Груп» (далі - орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6612 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину внутрішньої поверхні стіни нежитлового приміщення, загальною площею 6,48 кв.м., розміщене за адресою: 04071, м. Київ, вул. Фрунзе, на 1-му, 2-му та 3-му поверхах в будівлі учбового корпусу, що перебуває на балансі Київської державної академії водного транспорту ім. Гетьмана Петра Коношевича - Сагайдачного (далі - балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.04.2013 року і становить 33 700 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами, без права виробництва реклами на площах, що орендується.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору оренди).

Згідно з п. 3.1 Договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць рахунку - квітень 2013 року 421,25 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2013 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2013 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 3.2 Договору оренди).

Відповідно до п. 3.3 Договору оренди, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.6 Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди, орендар зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з п. 10.1 Договору оренди, цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 31.10.2013 року до 30.09.2016 року включно.

Між позивачем та відповідачем було також укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна, комунальних послуг та компенсації податку на землю (далі - Договір про відшкодування витрат), відповідно до умов якого, балансоутримувачу забезпечує орендаря комунальними послугами: опалення, електроенергія, а орендар експлуатує частину внутрішньої поверхні стін нежитлових балансоутримувача загальною площею 6,48 кв.м. за адресою: Київ, вул. Фрунзе, 9, загальною площе. Будівля 4 728 кв.м., зі всіма інженерними мережами (далі - приміщення) згідно з умовами договору оренди між орендарем та РВ ФДМУ по м. Києву від 30.10.2013 № 6612 та сплачує вартість всіх комунальних послуг (опалення, електроенергія, вивіз побутового сміття), а також відшкодовує балансоутримувачу витрати щодо сплати податку на землю пропорційно до займаної площі та витрат по утриманню будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Відповідно до п. 2.1 Договору про відшкодування витрат, балансоутримувачу зобов'язується:

- надавати орендарю рахунки щодо комунальних платежів (опалення, електроенергія) згідно діючих тарифів;

- надавати орендареві рахунок на оплату податку на землю;

- надавати орендареві рахунок на оплату витрат по утриманню будинку та при будинкової території.

Згідно з п. 2.2.2 Договору про відшкодування витрат орендар зобов'язаний не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітнім, вносити на рахунок плату балансоутримувачу приміщення вартості фактичних витрат на утримання приміщення та території, комунальних послуг та податок на землю.

Цей Договір укладено на період дії Договору оренди № 6612 від 30.10.2013 тобто до 30.09.2016.

Як зазначає позивач, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендної плати за Договором оренди в розмірі 6 855,77 грн та по відшкодуванню витрат на утримання орендованого майна за Договором про відшкодування витрат в розмірі 534,71 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не подано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості з орендної плати та відшкодування витрат на утримання орендованого майна за Договорами.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором оренди в розмірі 6 855,77 грн та заборгованості за Договором про відшкодування витрат в розмірі 534,71 підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 759,89 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.7 Договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Згідно з п. 2.2.2 Договору про відшкодування витрат при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Судом здійснено перерахунок суми пені та встановлено, що позивачем вірно розраховано пеню, відповідно до норм чинного законодавства України та умов Договорів, а тому з відповідача підлягає стягненню сума пені в розмірі 759,89 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договорами з урахуванням пені, в загальному розмірі 7 615,66 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдинг Груп» (03680, м. Київ, вулиця Соломянська, будинок 3, квартира 920; ідентифікаційний код: 37982944) на користь Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного (04071, м. Київ, вулиця Фрунзе, будинок 9; ідентифікаційний код: 19036779) заборгованість в розмірі 6 855 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн 77 коп., пеню в розмірі 759 (сімсот п'ятдесят дев'ять) грн 89 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

Повне рішення складено 29.02.2016

Суддя О.В. Нечай