РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/31298/15

За позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар»

про стягнення 24 044,49 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Калінчук В.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар», в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за оренду житлового приміщення у сумі 5 111,56 грн. за договором оренди житлового приміщення від 22.01.2015р. № 5473, а також заборгованість по пені у зв'язку з простроченням сплати орендних платежів у сумі 3 880,13 грн., заборгованість за фактичне користування житловим приміщенням у сумі 3 099,15 грн., заборгованість по неустойці у сумі 6 198,30 грн., штраф у розмірі 5 755,35 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31298/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.02.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

20.01.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за оренду житлового приміщення у сумі 5 111,56 грн., а також заборгованість по пені у зв'язку з простроченням сплати орендних платежів у сумі 1 697,80 грн., заборгованість за фактичне користування житловим приміщенням у сумі 3 099,15 грн., заборгованість по неустойці у сумі 6 198,30 грн., штраф у розмірі 5 755,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; розгляд справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладався.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд» не суперечить вимогами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, вимог суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому, суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та повернута органом поштового зв'язку до Господарського суду міста Києва у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 01.03.2001 р. № 217/1194 "Про створення Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" було створено Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд".

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.11.2001 р. № 2419 "Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" будинок АДРЕСА_1 закріплено за Комунальним підприємством "Спецжитлофонд" на праві повного господарського відання, як будинок маневреного фонду.

22.01.2015 р. між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар» укладено договір оренди житлового приміщення № 5473, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32, 90 кв.м. та сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. договору орендна плата встановлюється у розмірі 1151,50 грн. на місяць, у тому числі ПДВ 191,92 грн. Орендні платежі сплачуються відповідачем щомісячно до 10-го числа поточного місяця на рахунок позивача (без виставлення рахунків-фактур на оплату орендних платежів).

Згідно з п.п. 2.5.-2.6. договору, орендні платежі сплачуються відповідачем позивачу, починаючи з моменту підписання сторонами цього договору. Орендні платежі сплачуються відповідачем по день фактичної передачі позивачу приміщення за актом прийому-передачі.

Відповідно до п. 2.7. договору, сторони домовились, що у випадку припинення, розірвання цього договору відповідач сплачує позивачу плату за фактичне користування приміщенням, у розмірі орендної плати, по день фактичної передачі приміщення позивачу за актом прийому-передачі.

Згідно з п. 5.1. договору, сторони домовились, що умови даного договору застосовуються до відносин сторін, які виникли з 01 лютого 2015 р. до 31 липня 2015 р.

Договір, відповідно до п. 5.2., може бути продовжений за згодою позивача, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, від відповідача надійшло звернення з проханням пролонгації договору.

Відповідно до п. 5.4. договору, у разі відмови позивача від договору даний договір є розірваний з моменту одержання відповідачем письмового повідомлення від позивача про відмову від договору.

Згідно з п. 6.3. договору за несвоєчасне внесення орендних платежів відповідач сплачує пеню із розрахунку 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. А за прострочення оплати орендних платежів понад дев'яносто календарних днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф, що встановлюється у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми річної орендної плати за користування приміщенням.

Відповідно до п. 6.4. договору, у разі невиконання відповідачем обов'язку, визначеного п.п.3.2.5. договору, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п. 4.1.4. договору.

Згідно з п. 6.6. договору, сторони домовились, що крім неустойки, визначеної п. 6.4. договору, у разі порушення відповідачем п.3.2.5. договору, останній сплачує позивачу штраф, розмір якого визначається з наступного: у випадку затримки відповідачем повернення приміщення позивачу на період понад шістдесят календарних днів, штраф встановлюється у розмірі 50 % від суми річної орендної плати за користування приміщенням.

За актом приймання-передачі позивач передав, а відповідач - прийняв у тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32, 90 кв.м.

Матеріалами справи підтверджується оплата відповідачем наданих Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд» послуг на загальну суму 3 300,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

31.08.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення дії договору, в якій зазначив про необхідність негайного звільнення відповідачем квартири АДРЕСА_1, у зв'язку із закінченням дії договору 01.08.2015 р.

29.09.2015 р. позивачем складено акт обстеження житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1, в якому встановлено, що станом на 29.09.2015 р. дане житлове приміщення не звільнено Товариством з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар», а також вищезазначене приміщення безпідставно використовується відповідачем.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язання за договором оренди № 5473 від 22.01.2015 р. щодо сплати орендних платежів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 5 111,56 грн. за період з 01.02.2015 р. до 31.07.2015 р. яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері оренди державного та комунального майна, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту ст.ст. 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 17. ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

В контексті наведених норм про припинення договору оренди будь-якій із сторін достатньо заявити протягом місяця після закінчення терміну дії договору. Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

Тож, зважаючи на те, що договором № 5473 від 22.01.2015р. передбачено, що його умови застосовуються до відносин сторін до 31 липня 2015 р., оскільки в матеріалах справи відсутня заява сторін щодо пролонгації дії договору, при цьому міститься заява Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитловонд» про припинення дії договору № 5473 від 22.01.2015р., договір вважається припиненим.

Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів виконання грошових зобов'язань за договором оренди № 5473 від 22.01.2015 р. не надав, доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконання грошових зобов'язань не надав.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 5 111,56 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар» пеню у зв'язку з простроченням сплати орендних платежів у сумі 1 697,80 грн., заборгованість за фактичне користування житловим приміщенням у сумі 3 099,15 грн., неустойку у розмірі 6 198,30 грн. та 5 755,35 грн. - штрафу відповідно до п. 6.6. договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 с. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача заборгованість по неустойці становить 6 198,30 грн., заборгованість за фактичне користування приміщенням (відповідно до п.п. 2.6.-2.7. договору) становить - 3099, 15 грн. та 1 697,80 грн. - пені.

Розрахунок позивача перевірено судом та перевищує розрахунок суду.

Щодо вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар» відповідно до п.6.6. договору штрафу у розмірі 50% від суми річної орендної плати за користування приміщенням у розмірі 5 755,35 грн., суд відзначає наступне.

Штраф, стягнення якого вимагає позивач, передбачений договором та за своїм змістом є штрафною санкцією за несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме - за односторонню відмову від договору в частині порушення строків повернення орендованого приміщення. При цьому суд зазначає, що цим договором передбачено подвійне застосування штрафних санкцій за одне і те саме порушення - несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме повернення орендованого майна як у вигляді штрафу, так і у вигляді неустойки.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 61 Конституції України встановлено ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільний кодекс України відносить штраф, як вид неустойки, до заходів забезпечення виконання зобов'язань.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач фактично двічі притягається до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 50% від суми річної орендної плати у розмірі 5 755,35 грн. не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати по сплаті судового бору при частково задоволені позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, приймаючи до уваги, що у даному випадку судовий збір сплачений за мінімальною ставкою, суд покладає його на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюрмазлар» (02002, м. Київ, вул. М.Раскової, буд.11, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 34, ) заборгованість у розмірі 5 111,56 (п'ять тисяч сто одинадцять грн. 56 коп.) грн., 1 697,80 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім грн. 80 коп.) грн. - пені, 3099,15 (три тисячі дев'яносто дев'ять грн. 15 коп.) грн. - заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням, 6 198,30 (шість тисяч сто дев'яносто вісім грн. 30 коп.) грн. - неустойки та 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.02.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.