ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Справа № 905/2470/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Борденюк Є.М., Кривда Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.12.2015 та рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2015 у справі № 905/2470/15 господарського суду Донецької області

за позовомдержавного підприємства "Придніпровська залізниця"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"
простягнення 14 370 грн.,
за участю представників

позивача: Русанової В.В., Черненко Є.І.,

відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення 14 370 грн. штрафу за неправильне зазначення у залізничних накладних адреси та коду одержувача вантажу, посилаючись при цьому на акт загальної форми № 9277 від 13.06.2015 та положення статей 118, 122 Статуту залізниць України, Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.11.2015, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.12.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову. Крім цього, просить замінити позивача у справі на публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", вважаючи, що останній є його правонаступником.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до залізничних накладних №№ 46761946, 46756805, 46762159 від 04.06.2015 зі станції Бердянськ Придніпровської залізниці на станцію призначення - Кривий Ріг Придніпровської залізниці відповідач відвантажив порожні залізничні вагони. В зазначених накладних на перевезення вантажу вантажовідправником у графі "Одержувач" було зазначено публічне акціонерне товариство "ДТЕК "Павлоградвугілля", за адресою вул. Леніна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400, із зазначенням у графі 5 накладних коду - 9190.

При прибутті вантажу на станцію призначення був складений акт загальної форми № 9277 від 13.06.2015, в якому зазначено, що за вказаними накладними прибули залізничні вагони і в перевізних документах невірно вказаний код одержувача - 9190.

Зважаючи на це, зі станції Кривий Ріг на станцію Бердянськ направлено телеграму № 121 від 13.06.2015 про відсутність на станції одержувача за кодом 9190.

Листом від 14.06.2015 відповідач повідомив начальника станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці про те, що правильним отримувачем вагонів за вказаними накладними слід вважати публічне акціонерне товариство "Південний ГЗК", за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50034, код 5343.

З огляду на вказані обставини позивач, з посиланням на положення ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України звернувся з даним позовом до суду, предметом якого є матеріально-правова вимога державного підприємства "Придніпровська залізниця" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" штрафу в розмірі п'ятикратної провізної плати в сумі 14 370 грн. за неправильно зазначений у залізничних накладних №№ 46761946, 46756805, 46762159 від 04.06.2015 код та адресу одержувача вантажу.

Відмовляючи в позові, суди обох інстанцій виходили з того, що в даному випадку мала місце зміна вантажоодержувача без зміни станції призначення, при цьому код та адреса обох підприємств внесені у накладні без помилок, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки місцевого та апеляційного господарських судів передчасними з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 908 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За приписами ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничних перевезень складаються комерційні акти або акти загальної форми. Порядок складання актів загальної форми та комерційних актів встановлено Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що вантажовідправником заповнюються відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, зокрема щодо "Одержувача вантажу", де зазначаються точне й повне найменування особи - відправника вантажу та його цифровий код. Згідно з п. 5.5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Таким чином, акт загальної форми є підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним коду одержувача.

Стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Колегія суддів звертає увагу, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди попередніх інстанцій в контексті спірних правовідносин не надали юридичної оцінки вказаним правовим положенням та не врахували, що у застосуванні ст.ст. 118 та 122 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Враховуючи, що відповідно до приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо вирішення питання про заміну сторони у справі - державного підприємства "Придніпровська залізниця" його правонаступником - публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 25 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам ч. 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України стосовно прав сторін у судовому процесі.

Вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника (власників), підписання передаточного або розподільного акта чи балансу тощо. Отже у вирішенні питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину.

У разі якщо реорганізація підприємства сталася під час вирішення господарським судом спору, учасником якого воно є, господарський суд за клопотанням відповідного підприємства чи організації або за власною ініціативою здійснює заміну сторони у спорі її правонаступником згідно зі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України. Правонаступник повинен довести факт правонаступництва, подавши, зокрема, документи, які підтверджують припинення існування реорганізованого підприємства і створення у зв'язку з цим нового (або нових).

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.12.2015 та рішення господарського суду Донецької області від 04.11.2015 у справі № 905/2470/15 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області в іншому складі суду.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Борденюк Є.М.
Кривда Д.С.