ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа № 914/3193/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.15

у справі № 914/3193/15

за позовом: ПАТ "Дельта Банк", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. П'яновичі , Самбірський район, Львівська область

за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України, м. Київ

за участю третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Самбір

за участю третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, м. Самбір

про стягнення заборгованості за кредитним договором.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_5 - представник;

від відповідача - ОСОБА_6 - представник;

від третіх осіб 2,3 - ОСОБА_6 - представник;

від третьої особи 1 - не з'явився;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3193/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.16 скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 28.01.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.16 залучено до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача та відкладено розгляд справи на 18.02.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.16 розгляд справи відкладено на 03.03.16 з причин, викладених в ухвалі суду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.11.15 у справі № 914/3193/15 (суддя Кітаєва С.Б.) (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 04.12.15) позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 33 679,38 грн. заборгованості, з якої: 890,09 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 18 985,68 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу, 88,21 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 1710,64 грн. - 3% річних від суми простроченого боргу, 4,76 грн. - 3% річних від суми прострочених відсотків, 12 000,00 грн. - сума штрафу, в решті позову відмовлено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Стягнути з Фізичної особи-підприємця в користь державного бюджету 1827,00 грн. судового збору. в користь державного бюджету 1827,00 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем доведено несвоєчасне повернення тіла кредиту відповідачем, при цьому провівши перерахунок пені за несвоєчасне повернення боргу за тілом кредиту та відсотках, із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ, за період, упродовж якого позивачем розрахована пеня та вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення боргу по тілу кредиту в сумі 624 382,95 грн. підлягає до задоволення частково, в сумі 18 985,68 грн., а вимога про стягнення 1 738,67 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків - в сумі 88,21 грн.

Також місцевим господарським судом зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 24 000,00 грн. штрафу підлягає до задоволення частково, в сумі 12 000,00 грн., тобто, штраф який нарахований за порушення позичальником (відповідачем) зобов'язань у п.п.5.11 5.12.2 кредитного договору та відповідно до п.9.2 цього договору.

Щодо стягнення 12 000,00 грн. штрафу, який нарахований за порушення п.5.2 іпотечного договору та у відповідності до п.5.7 іпотечного договору, то в цій частині відмовлено в задоволенні позову при цьому місцевим господарським судом зазначено, що у даному випадку іпотечний договір не є підставою заявлених позивачем вимог.

Окрім іншого судом першої інстанції повністю задоволено позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від суми простроченого боргу -1 710,64 грн. та від суми прострочених відсотків - 4,76 грн., при цьому місцевий господарський суд поклався на частину другу ст..625 ЦК України та, відповідно, на те, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.15 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яки відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Пи цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та неправильну оцінку наданих доказів.

Зокрема, на думку апелянта, зважаючи на прийняття постанови Правління НБУ від 2 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження заявляти позови майнового характеру до суду з моменту початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа фонду, а не сам банк.

Крім того, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не залучено до участі у справі в якості третіх осіб іпотекодавців за договором іпотеки, хоча рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов'язки.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не призначено у справі судову-бухгалтерську експертизу, а відтак, на думку апелянта сума боргу не доведена судом.

Окрім іншого, апелянт також зазначає про те, що його не було повідомлено судом про час та місце розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права, оскільки позбавило відповідача можливості заявити клопотання про призначення експертизи та подати клопотання про застосування строків позовної давності.

18 лютого 2016 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, а тому просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Також, 18.02.16 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, при цьому заявник посилається на те, що у вересні 2015 року позивачем було пред'явлено позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором кредитної лінії № HKJI-2007227/1 від 18 квітня 2012 року з повернення суми кредиту та сплати процентів за користуванням кредитними коштами, в результаті чого у позичальника виникла заборгованість по пені, штрафу.

В цей же час, відповідно до ухвали попереднього судового засідання Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_2.) про визнання недійсним п. 9.1. Договору кредитної лінії № НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року, який передбачає, власне, нарахування пені на тій підставі, що розмір пені, передбачений цим пунктом Договору, значно перевищує максимальний розмір пені, встановлений Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". У випадку задоволення таких позовних вимог пеня взагалі не підлягатиме стягненню, оскільки відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону, пеня встановлюється лише за згодою сторін.

У зв'язку із цим, на думку заявника, неможливим є розглянути питання про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, поки не буде вирішено питання про визнання недійсним пункту Договору, що передбачає стягнення такої пені.

Розглянувши клопотаня скаржника та його обґрунтування, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для його задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Таким чином, відповідно до вимог процесуального закону, суд апеляційної інстанції переглядає рішення за наявними у справі та додатково поданими доказами, що існували на момент прийняття рішення господарським судом.

Відтак, судова колегія зазначає, що рішення у даній справі прийнято 18.11.15 при цьому ухвалу попереднього судового засідання Самбірського міськрайонного суду Львівської області якою прийнято зустрічний позов винесено 26 листопада 2015 року. Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зупинення апеляційного провадження у даній справі, оскільки обставини на які посилається скаржник не існували на момент прийняття рішення місцевим господарським судом, зважаючи на перегляд рішення місцевого господарського суду станом на момент його прийняття - 18.11.15.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи міркування та заперечення.

Третя особа 1 участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 18 квітня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 (а.с.14-26).

Відповідно до п.1.1 договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок, який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 17 квітня 2015 року включно на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.1.1 договору у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п.5.11-5.12 цього Договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% річних діє до дня (включно) виконання умов п.п.5.11-5.12 цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Відповідно до п.1.1.2 Договору у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в першому абзаці цього пункту договору, діюча на такий момент прострочена річна процентна ставка за цим договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

Пунктом 1.1.3 договору визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо- «Транш», а у сукупності - «Транші», в межах максимального ліміту заборгованості, зазначеного в п.1.1. Кредит надається позичальнику на фінансування поточної діяльності (п.1.2).

Погашення всіх траншів кредиту здійснюється з кінцевим терміном, зазначеним в п.1.1, відповідно до графіку, на поточний рахунок кредитора, зазначений у п.2.1 цього договору. В місяці , на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначений в п.1.1, платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. У випадку, якщо день сплати платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то позичальник зобов'язаний сплатити платіж у наступний робочий день (п.1.3).

Відповідно до п.1.4 Договору забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України, про що складається договір іпотеки, а саме : 1.4.1 . нежитлове приміщення, загальною площею 388,2 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Згідно з п.1.5 Договору, сукупна вартість кредиту за цим договором зазначена у реальній процентній ставці та в абсолютному значенні подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Розмір реальної процентної ставки дисконтує всі майбутні грошові платежі позичальника за кредитом до чистої суми виданого кредиту і з урахуванням сплати процентів за користування кредитом, плати за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, та інших плат, передбачених цим договором складапє 28,13 процентів на рік. Абсолютне значення подорожчання кредиту підсумовує всі платежі позичальника на користь кредитора та на користь третіх осіб і з урахуванням процентної ставки за користування кредитом, плати за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, та інших оплат, передбачених цим договором складає 152 347,34 грн.

Моментом надання кредиту, відповідно до п.2.2. договору, вважається день видачі готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника в повній або в частковій сумі. Відповідно до п.2.3 Договору моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Відповідно до п.3.1 позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.1, або зміненої відповідно до п.п.3.5-3.7 цього договору.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дня видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.3.2).

Відповідно до п.3.2.1 договору нарахування комісії за надання кредиту здійснюється в день укладання цього договору виходячи з розмірі комісії, встановленого згідно п.1.8 цього договору, у національній валюті.

Сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця наступного за звітним (п.3.3).

Пунктом 5.1. договору визначено, що позичальник зобов'язується забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених цим договором. Належним чином виконувати свої зобов'язання за цим договором, а також за договорами передбаченими п.1.4 цього договору (п.5.2).

Відповідно до п.5.12.1 Договору позичальник зобов'язаний протягом 3 (трьох) місяців з моменту надання кредиту, перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості оборотів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по поточним рахункам в публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник.

Відповідно до п.5.12.2 договору кредитної лінії протягом 10 календарних днів з дня укладання цього договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя ОСОБА_2

Відповідно до п.9.1 договору за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3,0 від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.1.1,1.3,2.3,2.5,3.3,3.8 цього договору , а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Відповідно до п.9.2 Договору кредитної лінії за ненадання позичальником кредитору у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачено цим договором у встановлені цим договором ( в тому числі документів за вимогою кредитора, а також у будь-яких інших випадках обов'язкового надання документів), а також за неповідомлення позичальником кредитора про факти, зазначені п.п.5.1-5.12 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3,0 проценти від загальної суми отриманих кредитних коштів.

Додатком №1 до Договору кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року є підписаний сторонами Графік зменшення максимального ліміту заборгованості.

Окрім іншого з матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання за укладеним кредитним договором 18 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (іпотекодержатель) та громадянкою України ОСОБА_4 ( іпотекодавець 1), громадянкою України ОСОБА_3 (іпотекодавець - 2) (як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 змінено прізвище на ОСОБА_3., що підтверджується свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи), разом - іпотекодавці, укладено іпотечний договір, який посвідчений 18 квітня 2012 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Захарко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №437.

Згідно іпотечного договору зобов'язання - зобов'язання позичальника, що випливають з кредитного договору, а також зобов'язання іпотекодавців, що випливають з цього договору, в тому числі: повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 400 000,00 грн. у строки(терміни) та на умовах, зазначених у кредитному договорі та додаткових договорах до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому; сплатити іпотекодержателю проценти за користування кредитом у строки (терміни) та на умовах, визначених у кредитному договорі та додаткових договорах до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому; сплатити на користь іпотекодержателя штрафні санкції у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором; сплатити комісії, та інші платежі , що передбачені в кредитному договорі та цьому договорі.

Строк (и) (термін (и)) - встановлені кредитним договором, а також цим договором, строки (терміни), при настанні яких позичальник/іпотекодавці зобов'язані у порядку, встановленому кредитним договором, цим договором, здійснити ті чи інші дії на користь іпотекодержателя.

Позичальник - сторона кредитного договору, на яку покладено обов'язок виконати зобов'язання . Відповідно до умов цього договору позичальником є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п.2.1 Іпотечного договору, іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне на праві власності нерухоме майно, а саме: п.п.2.1.1. Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з прибудованими приміщеннями (літера А 1) , загальною площею 388,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

З матеріалів справи вбчається, що позивач свої зобов'язаня за укладеним кредитним договором виконав та надав відповідачу обумовлену грошову суму в ромірі 400 000, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №16358439 від 19 квітня 2012 року. Дана обставина не заперечується відповідачем у справі.

Разом з цим, відповідач, в порушення умов кредитного договору здійсним останній платіж з повернення отриманих коштів з простроченням, а саме 06.05.2015 року, сплативши останній платіж в сумі 144 423,94 грн.

Вказана обставина стала підставою для звернення ПАТ «Дельта Банк» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній судова колегія зазначає наступне:

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи підставою виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем у даній справі є договір кредитної лінії №НКЛ - 2007227/1.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як зазначено вище, відповідно до п.3.1 договору кредитної лінії позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.1, або зміненої відповідно до п.п.3.5-3.7 цього договору.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дня видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.3.2).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Зважаючи на наведене, а також беручи до уваги встановлений факт несвоєчасного з 01.05.15 повернення відповідачем кредиту підставним є стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченими відсотками по 05.05.2015 року (день, що передував повному погашенню кредиту) в сумі 890,09 грн., про що зроблено правльний висновок місцевим господарським судом.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення пеню по тілу та по відсотках кредиту, що до цього колегія судді апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п.9.1 договору за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3,0 від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.1.1,1.3,2.3,2.5,3.3,3.8 цього договору , а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. ( ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч.2 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі , що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність розрахунку, який міститься в матеріалах справи (а.с.101-102) з врахуванням умов договору та норм ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, колегія судів апеляційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення боргу по тілу кредиту в сумі 18 985,68 грн. за період з 11.04.14 - 05.05.15 та стягнення пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 88,21 грн. та погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 3% від загальної суми отриманих кредитних коштів (40 000,00 х 3% = 12 000 ,00 грн.) на підставі п.9.2 договору кредитної лінії та за порушення п.п.5.2 іпотечного договору (за порушення строку укладення договору страхування протягом 10-ти календарних днів) та відповідно до п.5.7 іпотечного договору позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 3% від суми кредиту ( 400 000,00 грн. х 3% = 12 000,00 грн.), при цьому позивач, окрім іншого посилається на п.9.2 кредитного договору.

Щодо цього судова колегія зазначає наступне:

Пунктом 5.12.1 договору передбачено обов'язок відповідача надавати для підтвердження виконання зобов'язання за договром довідки про обороти в інших банках, яких обслуговується позичальник.

Також, відповідно до п.5.11 договору кредитної лінії позичальник зобов'язується протягом 10 (десяти) календарних днів з дня укладення іпотечного договору/договору застави укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного у п.1.4 цього договору та відповідно п.5.12.2 договору передбачено обов'язок протягом 10 календарних днів з дня укладання цього договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя ОСОБА_2

Згідно із п.9.2 договору, за ненадання позичальником кредитору у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачено цим договором (в тому числі документів за вимогою кредитора, а також у будь-яких інших випадках обов'язкового надання документів), а також за неповідомлення позичальником кредитора про факти, зазначені в п.п.5.1-5.12 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3,0 проценти від загальної суми отриманих кредитних коштів.

Матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем вищенаведених умов договору, а саме відсутні докази надання щоквартальних довідок, договір страхування життя відсутній в матеріалах справи, а договір страхування майна укладено з порушенням 10 - ти денного строку, а саме - 08.05.12 тоді як кредитний договір укладено 18.04.12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 12 000 грн. нарахованого за невиконання п.5.12.1 та п.5.12.2 кредитного договору.

Разом з цим, судова колегія вважає правомірним твердження місцевого господарського суду стосовно відмови у позові в частині стягнення штрафу нарахованого за порушення п.5.2 іпотечного договору, оскільки підставою заявлених позивачем вимог у даній справі є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії №НКЛ-2007227/1 від 18 квітня 2012 року, тоді як п.5.2 іпотечного договору передбачено обов'язок третіх осіб (іпотекодавців) щодо укладення договорів страхування, при цьому відповідач не є іпотекодавцем за договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Кодегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача 3% річних від суми простроченого боргу - 1 710,64 грн. та від суми прострочених відсотків - 4,76 грн.

Таким чином посилання скаржника на недоведеність проведених місцевим господарським судом розрахунків спростовується судом апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на необхідність заявлення позову Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою фонду у зв'язку з прийняттям постанови Правління НБУ від 2 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб спростовуються судом апеляційної інстанції зважаючи на те, що ПАТ «Дельта Банк » виступило у кредитному договорі кредитором, відтак право вимоги сплати процентів за користування кредитом належить саме кредитору, тобто ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, відповідно до ч.2 ст.37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку та заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Таким чином , під час тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку, відтак заявлення позову самим банком жодним чином не порушило норми матеріального права та інтереси позивача.

Посилання скаржника на безпідставність не проведення у справі судово - бухгалтерської експертизи не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВГС України від 23.03.12 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Оцінивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що у справі відсутні докази які були б взаємно суперечливими, крім того у справі наявні розрахунки боргу, які не спростовані відповідачем та підтверджені матеріалами справи, відтак у даному випадку відсутні підстави для призначення судової експертизи.

Твердження скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права у зв'язку з неповідомлення його про час та місце розгляду справи спростовуються судом апеляційної інстанції та матеріалами справи, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що місцевим господарським судом надіслано ухвалу про призначення справи до розгляду та інші ухвали на адресу яка містилася у Єдиному Державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців станом, а саме: с.П'яновичі, Самбірський район, Львівська область,81460. При цьому, кореспонденція надіслана місцевим господарським судом на зазначену адресу повернута відділенням поштового зв'язку з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.86-87).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім цього, відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, а місцевим господарським судом вжито всіх заходів для належного повідомлення сторони про час та місце розгляд у справи, а забезпечення явки уповноваженого представника залежажено виключно від волевиявлення самого відповідача.

Щодо поданої скаржником заяви про застосування строків позовної давності, то судова колегія не знайшла підстав для її задоволення з огляду на наступне:

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено факт повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи в місцевому господарському суді, відтак відповідачем не доведено обставини щодо неможливості подання заяви про застосування строків позовної давності до прийняття рішення у справі місцевим господарським судом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, які викладені в оскарженому рішенні, відповідачем не доведено обставин викладених в апеляційній скарзі, які б спростовували правомірні висновки місцевого господарського суду.

Відтак, рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.15 у справі №914/3193/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо судового збору колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що Законом України «Про судовий збір» (в редакції Закону України № 3674-VI від 01.09.15) змінено ставки судового збору за подання до господарського суду апеляційних скарг, а саме, відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції Закону України № 3674-VI від 01.09.15) за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлено в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п.4 Інформаційного листа ВГС України №01-06/2093/15 від 12.11.15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарги на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) в цілому чи його частина.

Таким чином, у даному випадку, зважаючи на залишення апеляційної скарги без задоволення, судовий збір у повному обсязі, який сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на скаржника відповідно до вимог ст.49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.15 у справі №914/3193/15 залишити без змін, апеляційну скаргуФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.03.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.