ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року Справа № 904/8313/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №177/11.5.2 від 18.04.2014 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 7/15 від 31.09.2015 р., представник;

представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. у справі №904/8313/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" про відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015р. у справі №904/8313/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін", м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр", с.Любимівка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості 8016542,82 дол. США (заборгованість за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р., 1 долар США = 21,988664грн. становить 176273066,51 грн.) за кредитним договором та 207400,00 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. у справі №904/8313/15 (суддя Суховаров А.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" про відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015р. у справі №904/8313/15 задоволено частково та відстрочено виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року у справі №904/8313/15 до 01.02.2017 року.

При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність грошових коштів на банківських рахунках підприємства та реальну загрозу банкрутства підприємства в разі одномоментного виконання рішення суду, що є підставою для відстрочення рішення суду по даній справі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. у справі №904/8313/15, позивач (ПАТ "ВТБ Банк") звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає, що означена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано положення ст.ст. 32, 33, 34, 43, 121 ГПК України щодо права на відстрочку виконання рішення.

На думку скаржника, господарський суд прийшов до помилкового рішення, оскільки надана відповідачем в обґрунтування вимог копія фінансової звітності за 9 місяців 2015р. не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочки виконання судового рішення, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача) і, вони не були утворені з об'єктивних та незалежних від відповідача обставин. Крім того вважає, що вказана копія фінансової звітності та копії довідок про залишки коштів на рахунках банків і т.д., не є належними доказами, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення. Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи Банку про те, що відповідачем не доведено, що ті обставини які унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку, зміняться в майбутньому після можливого відстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі. Позивач посилається на ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України та робить висновок, що фінансові труднощі боржника не можуть свідчити про те, що він не може своєчасно виконати рішення суду з підстав відсутності грошових коштів, оскільки така відсутність не може спричинити неможливість виконання рішення суду, з огляду на існування інших способів виконання рішення суду, крім звернення стягнення на грошові кошти у передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". А тому, за твердженням позивача, доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про відсутність фінансів для виконання рішення суду є абсолютно безпідставними та необґрунтованими, і може свідчити тільки про те, що відповідач зловживає процесуальним правом та хоче ухилитися від виконання рішення суду.

В судовому засіданні 29.02.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача заперечував на задоволенні апеляційної скарги. Вказав у відзиві на апеляційну скаргу, що власне позивач (ПАТ "ВТБ Банк") під час слухання справи не надав суду жодного письмового доказу, щоб підтверджували доводи позивача або спростовували докази відповідача. Вказує на те, що судом були встановлені конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк, а також прийнято до уваги наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках, на які можливо було б звернути стягнення. Щодо тверджень позивача про начебто неможливість встановлення достовірності документів бухгалтерського обліку ТОВ "Юмін" (ф. 1 "Баланс", ф. 2 "Звіт про фінансові результати господарської діяльності"), відповідач зазначив, що на сьогоднішній день така звітність може подаватись у електронній формі, подачу якої засвідчує реєстраційний номер звіту, наданий Центром обробки електронних звітів Держстату України (засвідчені копії якого надані суду). Інших доводів/доказів, які б висвітлювали фактичні обставини справи апеляційна скарга не містить. Посилається на судову практику Вищого господарського суду України при вирішені східних справ. Просить залишити оскаржену у даній справі ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених господарським судом обставин та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015р. у справі №904/8313/15 (суддя Суховаров А.В.) позов Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" строкову заборгованість по кредиту, яка станом на 03.09.2015р. становить 6376996,67 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 140221637,11 грн.; строкову заборгованість по сплаті процентів за період з 25.03.2014р. по 24.05.2015р. та з 25.07.2015р. по 02.09.2015р. (включно) у розмірі 812984,20 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 17876436,41 грн.; прострочену заборгованість по сплаті процентів станом на 03.09.2015р. у розмірі 82756,14 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 1819696,96 грн.; пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 07.07.2015р. по 03.09.2015р. (включно) у розмірі 6912,26 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 151991,36 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 22.04.2015р. по 26.06.2015р. (включно) у розмірі 701469,63 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 15424380,00 грн.; 3% річних за прострочення повернення кредиту з 22.04.2015р. по 26.06.2015р. (включно) у розмірі 35073,48 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 771218,97 грн.; 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 07.07.2015р. по 03.09.2015р. (включно) у розмірі 350,44 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 7 705,71 грн.; штраф у розмірі 207400,00 грн., судовий збір у розмірі 182700,00 грн.

23.10.2015р. на примусове виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015р. у справі №904/8313/15 видано відповідний наказ. Наказ дійсний для пред'явлення до 24.10.2016р.

20.01.2016р. від відповідача до суду першої інстанції надійшла заява про відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015р. у справі №904/8313/15.

Заява мотивована тим, що станом на дату подання цієї заяви боржник не має грошових коштів для виконання судового рішення, оскільки знаходиться у скрутному фінансовому становищі, яке обумовлено тим, що велика кількість контрагентів ТОВ "Юмін" перебувають у процесі значної стагнації, через що спостерігається низький рівень проведення розрахунків за спожиту продукцію та брак наступних замовлень продукції ТОВ "Юмін". Боржник послався на те, що держава заборгувала підприємству 13088742,00 грн. невідшкодованого податку на додану вартість, адже ТОВ "Юмін" є експортером української продукції за кордон.

На підтвердження викладених в заяві вимог боржник надав до суду копію довідки щодо заборгованості з відшкодування ПДВ (а.с. 14 т. 2); копії листів про звернення до органів державної податкової інспекції №07/12/2015 від 07.12.2015р. та №31/12/2015 від 31.12.2015р. (а.с. 15-17 або 85-87 т. 2); копії квитанцій (а.с. 18, 28, 40, 50, 62, 72, 88 т. 2); копії податкових декларацій з ПДВ з додатками, до яких входять розрахунки сум бюджетного відшкодування, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а.с. 18-27, 29-39, 41-49, 51-61, 63-71, 73-84, 89-97 т. 2); копії договорів на поставку продукції своїм контрагентам (а.с.111-142 т.2).

В подальшому боржник надав до суду Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30 вересня 2015 року (а.с. 140-141 т. 2), Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року (а.с. 142-143 т. 2), оборотно-сальдові відомості ТОВ "Юмін" (а.с. 144-149 т. 2), картку р/рахунку 311 в ПАТ "ВТБ Банк" за період з 01.01.2015р. - 31.01.2016р. (а.с. 150-151 т.2); копії довідок про кредиторську заборгованість від 01.02.2016р. №01/02/1 та про дебіторську заборгованість від 01.02.2016р. №01/02/2 (а.с.152-153 т.2).

Частиною 1 ст. 121 ГПК України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

У пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено господарським судам, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Вирішуючи спір місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено відсутність грошових коштів на банківських рахунках підприємства та реальну загрозу банкрутства підприємства в разі одномоментного виконання рішення суду, що є підставою для відстрочення рішення суду по даній справі.

Колегія суддів погоджується із наведеними вище висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надані відповідачем докази: Баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2015р. (а.с. 140-141 т. 2), звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015р. (а.с. 142-143 т. 2), оборотно-сальдові відомості ТОВ "Юмін" (а.с. 144-149 т. 2), картку р/рахунку 311 в ПАТ "ВТБ Банк" за період з 01.01.2015р. - 31.01.2016р. (а.с. 150-151 т.2); копії довідок про кредиторську заборгованість від 01.02.2016р. №01/02/1 та №01/02/2 (а.с.152-153 т.2) - свідчать про відсутність у відповідача коштів в обсягах необхідних для повного та одночасного виконання судового рішення.

Банк не спростував факту наявності у відповідача інших банківських рахунків та наявність на них грошових коштів.

Баланс (Звіт про фінансовий стан) також свідчить про наявність кредиторської заборгованості та незадовільний фінансовий стан відповідача, та приймається судами у якості належних доказів під час розгляду справ, де ставиться питання про надання розстрочки або відстрочки виконання судових рішень, що підтверджується відповідною судовою практикою.

На спростування доводів апеляційної скарги позивача та підтвердження достовірності наданих суду Балансу (Звіт про фінансовий стан) та Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), які подавались Державній фіскальній службі України в електронній формі, позивачем повторно надано до матеріалів справи квитанцію №2, яка містить відомості про доставку цього звіту до Центру обробки електронних звітів Держстату України 14.11.2015р.

Вилучення у відповідача наявних обігових грошових коштів зупинить діяльність підприємства, що підтверджує загрозу банкрутства з огляду на надані докази існування у відповідача значної (понад 7 млн. грн.) кредиторської заборгованості й перед іншими, окрім позивача, особами.

Доводи банка про доведеність факту того, що відповідач не зможе поліпшити свій фінансовий стан спростовуються доказами про наявність бюджетної заборгованості на суму понад 13 мільйонів гривень, у разі отримання якої відповідач буде мати змогу виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі позивачем.

Коли буде відшкодовано ПДВ достеменно невідомо, тому місцевий господарський суд задовольнив частково заяву відповідача та відстрочив виконання рішення на 1 рік.

Колегія суддів вважає цей строк розумним з огляду на характер встановлених правовідносин між відповідачем та фінінспекцією.

Наявність у відповідача можливості отримати в майбутньому грошові кошти від своїх боржників також підтверджена зазначеним Звітом про фінансовий стан та довідкою про розміри дебіторської заборгованості, розмір якої становить понад 2,9 млн. грн.

Оцінюючи майновий стан обох сторін та ступень вини відповідача у невиконанні своїх зобовязань, колегія суддів додатково враховує також на те, що зазначені грошові зобов'язання виникли у відповідача, як майнового поручителя, за зобов'язаннями іншої особи - ТОВ "Любимівський кар'єр" за кредитним договором, неналежне виконання яких (утворення простроченої заборгованості) відбувалось поступово протягом значного періоду часу (з січня 2008 року по грудень 2013 року), що підтверджено відповідним розрахунком позовних вимог (а.с. 12-20 т.1). Отримавши кредитні кошти на загальну суму 7500000,00 доларів США, ТОВ "Любимівський кар'єр" протягом зазначеного періоду часу перерахував позивачеві кошти в сумі 5724389,10 доларів США, що свідчить про поступове виконання боржником своїх зобов'язань та високу ступінь їх виконання. Цей же розрахунок свідчить про поступове утворення заборгованості, починаючи з серпня 2008 року. Натомість із вимогами про стягнення одночасно всієї заборгованості означеного боржника з йго поручителя - відповідача у даній справі позивач звернувся у вересні 2015 року безпосередньо до суду. Доказів про направлення відповідачу вимог щодо виконання ним своїх зобов'язань поручителя до моменту звернення до суду матеріали справи не містять. Таким чином, на відповідача покладений обов'язок з одночасного виконання значного за своїм розміром грошового зобовязання.

Приймається до уваги колегією суддів і те, що посилаючись на необхідність врахування судом майнового стану не лише боржника, а й кредитора, позивач зі своєї сторони будь-яких доказів щодо майнового стану банку та пояснень щодо їх взаємозв'язку із спірними правовідносинами суду не надав.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Таким чином, встановлені місцевим господарським судом обставини, які свідчать про ускладнення виконання означеного судового рішення, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що правомірно визнано судом підставою для часткового задоволення заяви відповідача та надання йому відстрочки виконання цього рішення на строк до 01.02.2017р.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржена ухвала є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку із чим підстав, встановлених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення вимог апеляційної скарги щодо її зміни чи скасування немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені у зв'язку з апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. у справі №904/8313/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.В. Березкіна