У Х В А Л А

01.03.2016Справа № 910/1054/14

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані»

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистриб'юшн Компані"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 10610,51 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2014 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистриб'юшн Компані" грошові кошти: основного боргу - 9 279,01 грн., пені - 254,24 грн., 3% річних - 272,33 грн. та судові витрати - 1 688,33 грн.

15.04.2014 року на виконання рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року у справі № 910/1054/14 видано наказ.

29.02.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані» надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження.

За розпорядженням керівника апарату суду № 04-23/414 від 29.02.16 у зв'язку з припиненням повноважень судді Коткова О.В. було проведено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи, в результаті якого заяву заміну сторони виконавчого провадження у справі № 910/1054/14 передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що між ним як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістик компані Україна» як новим кредитором 02.03.2015 було укладено договір № 02/01/03 про відступлення права вимоги, відповідно до п.2 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право грошової вимоги до ФОП ОСОБА_1 у розмірі 11493,91 грн., яке виникло на підставі основних договорів поставки, укладених між первісним кредитором та боржником та підтверджується наказом Господарського суду м. Києва від 15.04.2014 по справі № 910/1054/14.

Згідно з п.3 договору № 0201/03 про відступлення права вимоги з моменту набрання чинності цим договором у нового кредитора виникає право вимоги до ФОП ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів, визначених сторонами у п. 2 договору.

Частиною 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Так, частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові № 3-56гс14 від 19.08.2014 р.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові № 3-56гс14 від 19.08.2014 р. визначено, що чинним законодавством не передбачена уступка права стягувача за рішенням суду саме шляхом укладення цивільно-правової угоди, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Тобто, не допускається визначення сторонами при укладенні договору про відступлення права вимоги його предмету, як перехід від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги за рішенням суду, проте як відступлення права вимоги за цивільно-правовим зобов'язанням на стадії виконання судового рішення допускається.

Аналізуючи обставини наявності укладеного між ТОВ «Дистриб'юшн компані» та ТОВ «Логістик компані Україна» Договору про відступлення права вимоги № 02/01/03 на предмет достатності підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні, слід звернути увагу на те, що між вказаними сторонами у спірній частині укладено договір про відступлення права вимоги за цивільно-правовим зобов'язанням на стадії виконання судового рішення, що з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду України, які є обов'язковими відповідно до ст. 111-28 ГПК України, є достатньою підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як зазначено в п.1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі.

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані».

На підставі наведеного, керуючись ст. 25, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані» задовольнити.

2. Замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дистриб'юшн компані» (ідентифікаційний код 36951480) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик компані Україна» (юридична адреса: 0465 м. Київ, Московський проспект, буд. 28-А, ідентифікаційний код 39172598).

3. Копію ухвали направити учасникам судового процесу та ТОВ «Логістик компані Україна».

Суддя Пукшин Л.Г.