ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"29" лютого 2016 р. Справа № 911/23/16

за позовом ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по місту Києву, м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Екопан-Україна»,

м. Васильків,

про стягнення 66223,06 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 08.02.2016р. №14;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.12.2015р. №30-10/12911 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Екопан-Україна», м. Васильків, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди №6319 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.11.2012р. в сумі 66223,06 грн., в тому числі 33905,11 грн. основного боргу по орендній платі за період з грудня 2013 по серпень 2014 року, інфляційні втрати 22250,48 грн., пеня 9050,32 грн. та штраф 1017,15 грн., а також покласти на відповідача судовий збір.

Ухвалою від 12.01.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/23/16 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.02.2016р. Ухвалами від 01.02.2016р. та від 15.02.2016р. розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України.

29.02.2016р. позивач подав детальний розрахунок заборгованості а також клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, в якому просить суд витребувати у відповідача товариства обмеженою відповідальністю «Екопан-Україна» первинні документи на підтвердження здійснення часткових оплат за договором оренди від 30.11.2012р. № 6319.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання в порядку ст. 38 ГПК України, суд відмовив у його задоволенні, оскільки суд ухвалами від 12.01.2016р., від 01.02.2016р. та від 15.02.2016р. неодноразово витребовував у відповідача документи (платіжні документи, банківські виписки), що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.11.2012р. № 6319.

Відповідач в судові засідання 01.02.2016р., 15.02.2016р. та 29.02.2016р. свого представника не направив, вимог суду, викладених в ухвалах, не виконав, відзив на позов та витребувані документи не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся судом належним чином, про що свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи обмежений ст. 69 ГПК України строк розгляду справи, те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, те, що матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого його ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по місту Києву, м. Київ (далі по тексту РВ ФДМУ), до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Екопан-Україна, м. Васильків (далі по тексту ТОВ Екопан-Україна), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підставою виникнення взаємних цивільних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 30.11.2012р. між РВ ФДМУ по м. Києву (далі орендодавець) та ТОВ Екопан-Україна (далі орендар) договір оренди №6319 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення загальною площею 73,30 кв.м. за адресою м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 50, на 7 поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут цивільного будівництва «УкрНДІцивільбуд» (далі балансоутримувач), з метою розміщення офісного приміщення. Відповідно до умов Договору:

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна (пункт 2.1. Договору);

- обовязок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця (пункт 2.4. Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (із змінами) і встановлюється за перший місяць оренди листопад 2012р. шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (9379,58 грн. без ПДВ) на індекс інфляції за жовтень (пункт 3.1. Договору, розрахунок плати за перший/базовий місяць оренди);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3. Договору);

- орендна плата перерахоується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% - 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.6 Договору);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до бюджету та балансоутримувачу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості (пункти 3.6, 3.7 Договору);

- зайва сума орендної плати зараховується в рахунок подальших платежів (пункт 3.9 Договору);

- цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 30.11.2012р. до 30.11.2013р. включно (пункт 10.1. Договору).

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах (пункт 10.4 Договору);

- у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендодавцю/балансоутримувачу за актом приймання-передавання. Обовязок щодо складення акта покладається на орендаря (пункти 10.9, 10.10 Договору).

Відносини сторін за правовою природою є договором найму (оренди). Згідно частини 1 ст. 759, частини 1 ст. 761, частини 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. ОСОБА_3 користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законом з питань оренди державного майна та, відповідно до частин першої та другої ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до частини 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

ОСОБА_3 приймання-передавання орендованого майна від 30.11.2012р., підписаного та скріпленого печатками орендодавця, орендаря та балансоутримувача, орендар прийняв обумовлені Договором приміщення загальною площею 73,30 кв.м. на 7 поверсі ДП «УкрНДІцивільбуд» за адресою м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня 50.

В порядку частини 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 10.4 Договору строк його дії продовжувався на додатковий однорічний термін з 01.12.2013р по 30.11.2014р., про що сторонами було укладено договір №6319/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 11.12.2013р.

Відповідно до частини 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін.

18.08.2014р. орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем було складено, підписано та скріплено печатками обох сторін ОСОБА_3 приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна, згідно якого орендар повернув орендоване приміщення з оренди.

29.10.2014р. сторонами укладено Договір № 6319/2 про припинення договору оренди, відповідно до якого сторони погодили, що Договір №6319 від 30.11.2012р. вважається припиненим з 18.08.2014р.

Укладення між сторонами договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування нежитловим приміщенням, що в свою чергу породжує обов'язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим державним майном.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно розділу 3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% - 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. У разі розірвання договору за згодою сторін орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Позивач твердить, що відповідач орендну плату (70% орендодавцю) за період грудень 2013 серпень 2014р. в повному обсязі не сплатив, в результаті чого у відповідача, виникла заборгованість з орендної плати в сумі 33905,11 грн. (за грудень 2013р. з врахуванням переплати - 244,57 грн., за березень 2014р. 6804,25 грн., за квітень 2014р. 7028,79 грн., за травень 2014р. 7295,88 грн.; за червень 2014р. 7368,84 грн., за липень 2014р. 832,61 грн., за серпень 2014р. 4330,17 грн.).

Перевіривши на відповідність умовам Договору та вимогам закону розрахунок заборгованості, наданий позивачем, шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, з врахуванням часткової оплати, яку за відповідачем позивач визнає, суд встановив, що основна заборгованість відповідача за Договором складає 33 905,11 грн. Враховуючи, що за умовами Договору орендна плата має бути сплачена не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.6), строк оплати зазначеної заборгованості є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач доказів сплати орендної плати за вказаний період в більшому розмірі, ніж визнає в порядку ст. 35 ГПК України позивач, не надав, доводи позивача не спростував.

У зв'язку з наявністю простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 3.7 Договору, в загальній сумі 9050,32 грн. за період з 29.05.2015р. по 26.11.2015р. Щодо зазначених позовних вимог господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

Пунктом 3.7 Договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до бюджету та балансоутримувачу з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Суд враховує, що в Договорі відсутнє положення про продовження строку нарахування пені понад строк шість місяців. При цьому зазначене в договорі про нарахування пені за кожен день прострочення не свідчить про наявність права у позивача нараховувати пеню за весь період прострочення понад шість місяців, оскільки визначає порядок нарахування пені (у відсотках за кожен день прострочення), а не строк. Така ж позиція викладена в пункті 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором терміну оплати, та припинитися або в день виконання грошового зобовязання або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати, тобто пеня має розраховуватись на борг по орендній платі:

за грудень 2013р. на суму 244,57 грн. з 11.01.2014р. по 11.07.2014р.,

за березень 2014р. на суму 6804,25 грн. з 11.04.2014р. по 11.10.2014р.;

за квітень 2014р. на суму 7028,79 грн. з 11.05.2014р. по 11.11.2014р.;

за травень 2014р. на суму 7295,88 грн. з 11.06.2014р. по 11.12.2014р.;

за червень 2014р. на суму 7368,84 грн. з 11.07.2014р. по 11.01.2015р.;

за липень 2014р. на суму 832,61 грн. з 11.08.2014р. по 11.02.2015р.;

за серпень 2014р. на суму 4330,17 грн. з 11.09.2014р. по 11.03.2015р.

ОСОБА_3 таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період з 29.05.2015р. по 26.11.2015р. не ґрунтується на нормах чинного законодавства та умовах договору та задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 3% від простроченої заборгованості , а саме в сумі 1017,15 грн.

В розумінні частини 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до частини 2 ст. 231 ГК України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань. Чинне законодавство не обмежує право учасників господарських відносин встановлювати одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №3-24гс12).

Згідно частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

ОСОБА_3 таких обставин, умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобовязання, та по-друге, такий штраф за порушення зобовязання має бути передбачений Договором.

Пунктом 3.8 Договору сторони передбачили, що у разі якщо заборгованість з орендної плати становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

ОСОБА_3 таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% штрафу в сумі 1017,15 грн. від суми основного боргу 33905,11 грн., яка сукупно є більшою, ніж за три місяці, є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 22250,48 грн. інфляційних втрат, нарахованих по 31.10.2015р. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно позиції, викладеній в пунктах 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. ОСОБА_3 таких обставин, виходячи з наступного розрахунку (за кожний повний місяць існування заборгованості, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду):

Місяць орендиОсновний борг, грн.Період прострочення (включно)Інфляційні втрати, грн.
Грудень 2013р.244,57лютий 2014р. жовтень 2015р.180,74
Березень 2014р.6804,25травень 2014р. жовтень 2015р.4334,18
Квітень 2014р.7028,79червень 2014р. жовтень 2015р.4055,61
Травень 2014р.7295,88липень 2014р. жовтень 2015р.4100,28
Червень 2014р.7368,84серпень 2014р. жовтень 2015р.4089,71
Липень 2014р.832,61вересень 2014р. жовтень 2015р.452,11
Серпень 2014р.4330,17жовтень 2014р. жовтень 2015р.2165,09
всього33905,11 19377,72
Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача належить до стягнення 19377,72 грн. інфляційних втрат, у звязку з чим дану позовну вимогу належить задовольнити частково.

ОСОБА_3 таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність розрахунків, поданих позивачем, суд задовольняє позов частково та приймає рішення про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Екопан-Україна» на користь позивача ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по місту Києву заборгованість в сумі 54299,98 грн., яка складається з 33905,11 грн. основного боргу, 1017,15 грн. штрафу та 19377,72 грн. інфляційних втрат.

Згідно до частини другої ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, який не сплачував орендну плату в повному обсязі, що призвело до необхідності позивачу звертатися за судовим захистом, суд, у відповідності до частини другої статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі 1218,00 грн. покладає на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34,, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по місту Києву задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Екопан-Україна» (08600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36378763)

на користь ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-г, ідентифікаційний код 19030825)

33905,11 грн. (двадцять девять тисяч сто дві гривні девяносто девять копійок) заборгованості,

19 377,72 грн. (девятнадцять тисяч триста сімдесят сім гривень сімдесят дві копійки) інфляційних втрат,

1017,15 грн. (одну тисячу сімнадцять гривень п'ятнадцять копійок) штрафу,

1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 02.03.2016р.

Суддя О.В. Конюх