донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.03.2016 справа №908/5068/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с. Сонячне, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від01.12.2015р.
по справі№908/5068/15 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовомОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с. Сонячне, Запорізька область
до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с.Сонячне, Запорізької області
простягнення 492 118,10грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с. Сонячне, Запорізька область звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с.Сонячне, Запорізької області про стягнення 492 118,10грн., з яких: 237 853,84грн. сума основного боргу, 217 077,80грн. інфляційних витрат та 37 186,46грн. сума 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.12.2015р. в позові ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с. Сонячне, Запорізька область до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с.Сонячне, Запорізької області відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким позов ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с.Сонячне, Запорізька область по справі №908/5068/15 задовольнити в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду скаржник вважає неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, наполягає на тому, що сума основного боргу в розмірі 237 853,84грн. повністю підтверджена первинними документами.

Посилається на відповідність актів звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р. та станом на 01.01.2013р. вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначене на думку апелянта підтверджує той факт, що спірна сума увійшла до акту заліку зустрічних однорідних вимог від 31.12.2012р. та підписавши акт відповідач визнав суму боргу в розмірі 237 853,84грн.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Представник позивача у судове засідання не прибув, направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та не задоволено, оскільки в ньому не визначено про намір надання додаткових доказів в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, тоді як справа переглядається за наявними в ній доказами.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки їх було повідомлено про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. Крім того, до клопотання не додані докази, які зумовлюють відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи 11.03.2010р. року між позивачем ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с. Сонячне, Запорізька область (постачальник) та Державним підприємством Дослідне господарство Новатор Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с.Сонячне, Запорізької області (покупець) було укладено договір поставки № Н-1 (надалі Договір), за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію (товар) у кількості, асортименті, по ціні та в строки відповідно до умов даного договору та Додатками до нього (Специфікаціями), які є його невідємними частинами (п. 1.1. Договору).

За змістом п.2.1 договору сторони узгодили, що кількість, асортимент, ціна товару на кожну окрему партію зазначається у Специфікації.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що ціни на товар встановлюються у Специфікаціях, які є невідємними частинами договору. Загальна сума договору складає суму всіх Специфікацій до нього.

Умови оплати товару передбачені Розділом 5 договору. Так, сторони відповідно до цього договору здійснюють взаємні розрахунки, що складаються з вартості товару за номенклатурою в Специфікаціях (п.5.1 договору). Вартість товару, що поставляється, зміні не підлягає (п.5.2).

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30 грудня 2010 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що згідно положень п. 1.4. Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с.Сонячне, Запорізької області, затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України та зареєстровано Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області 07.09.2011р. під номером 9000502, Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України є правонаступником землі, майна, майнових прав та зобовязань Державного підприємства Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України.

Таким чином, Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України є правонаступником Виробника за Договором №НК-1 від 17.06.2010р.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

На підставі договору поставки № Н-1 від 11.03.2010р., сторонами підписані специфікації № 1 від 11.03.2010р., № 2 від 06.05.2010р., № 3 від 15.06.2010р., № 4 від 25.06.2010р. на поставку продукції, які є невідємною частиною договору і визначені як його додатки.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки та умов оплати. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

На виконання умов договору та Специфікацій № 1 від 11.03.2010р., № 2 від 06.05.2010р., № 3 від 15.06.2010р., № 4 від 25.06.2010р. за оформленими сторонами видатковими накладними № РН 0000050 від 01.04.2010р. на суму 37563,76грн., № РН0000068 від 06.05.2010р. на суму 40783,50грн., № РН 0000071 від 18.06.2010р. на суму 135172,08грн., № РН 0000075 від 25.06.2010р. на суму 24361,50грн. позивач передав на користь відповідача товар: аміачну селітру, дизельне паливо, масло моторне на загальну суму 237880,84грн.

Продукція була отримана представниками ДП «ДГ «Новатор» ІМК УААН: ОСОБА_6 - за довіреністю від 18.06.2010р. № 122, ОСОБА_7 - за довіреністю від 25.06.2010р. №123, ОСОБА_8 - за довіреністю від 29.06.2010р. № 124, копії яких долучені позивачем до матеріалів цієї справи.

Пунктом 5.3 договору поставки № Н-1 від 11.03.2010р. встановлено, що при здійсненні розрахунків по договору, покупець зобовязується сплатити 100% від загальної вартості товару, зазначеного у видатковій накладній, в строк, вказаний у Специфікаціях, шляхом перерахування на поточний рахунок продавця грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, у Специфікаціях сторони встановили строк остаточної оплати товару наступним чином: - у Специфікації № 1 від 11.03.2010р. - до 03.04.2010р.; - у Специфікації № 2 від 06.05.2010р. - до 16.05.2010р.; - у Специфікації № 3 від 15.06.2010р. - до 18.06.2010р.; - у Специфікації № 4 від 25.06.2010р. - до 25.06.2010р.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем товару в сумі 237853,84грн. основного боргу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо порушення умов договору відповідачем невиконанням.

В ході розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з п. 4.4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», відносно переривання перебігу позовної давності, що діями, які свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов'язку є в тому числі підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як на підставу переривання строку позовної давності надав суду акт заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. Цим актом відповідач визнав, що станом на 31.12.2012р. заборгованість відповідача перед позивачем наявна в сумі 879043,71грн.

В обгрунтування того факту, що спірна сума вимог до взаємозаліку в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України позивач посилається на акти звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р. та станом на 01.01.2013р., а також бухгалтерську довідку товариства.

Дослідивши надані докази, які на ствердження позивача приривають перебіг строку позовної давності, колегія суддів встановила наступне.

Як в акті заліку взаємних вимог від 31.12.2012р., так і в актах звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р. та станом на 01.01.2013р. сторони не визначили а ні договір, а ні специфікацій до нього, а ні накладних, а також суми поставки. Не є визначеною в акті звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р. сума поставки в розмірі 237 880,00грн., оскільки її вчинено олівцем невідомою особою.

Посилання апелянта на бухгалтерську довідку №163 від 12.10.2015р., в якій зазначено про зобовязання відповідача за спірним договором, суд не визначає як вчинення дій, які направлені на визнання боргу, в розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, оскільки вона є одностороннім документом і не є доказом преривання строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що строк позовної давності за вимогою про стягнення суми 237853,84грн. основного боргу було перервано.

Відповідно до п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.13 № 10 у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду що перебіг позовної давності в спірних правовідносинах розпочався з дня, наступного за останнім днем, у якому відповідне зобов'язання мало бути виконане, тобто в даному випадку (по партіях поставок товару) з: 04.04.2010р., 17.05.2010р., 19.06.2010р., 26.06.2010р. - відповідно, та сплинув: 04.04.2013р., 17.05.2013р., 19.06.2013р., 26.06.2013р. відповідно. Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення суми 237853,84 грн. основного боргу не переривався, відповідно він остаточно сплив 26.06.2013р.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 37186,46 грн. 3% річних та 217077,80 грн. індексу інфляції.

Пунктами 3.4. та 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність в три роки.

Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції сплив.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 237853,84грн., суми 37186,46грн. 3% річних та суми 217077,80грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2015р. по справі №908/5068/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 4-7, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» с.Сонячне, Запорізька область на рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2015р. по справі №908/5068/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2015р. по справі №908/5068/15 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_2

Надруковано 5 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачу;

3. У справу,

4. ДАГС,

5. ГСЗО