номер провадження справи 35/7/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 Справа № 908/180/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 16.01.2015р.

Від відповідача не зявився.

Від третьої особи - не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Чернігівського районного споживчого товариства, смт. Чернігівка Запорізької області

до Виконавчий комітет Чернігівської селищної ради, смт. Чернігівка Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство Імпульс Пологовської районної ради, м. Пологи Запорізької області

про визнання права власності на нерухомість

ВСТАНОВИВ:

20.01.2016р. до господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулось Чернігівське районне споживче товариство до Виконавчого комітету Чернігівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство Імпульс Пологовської районної ради, про визнання права власності на нерухомість.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те що, Чернігівське районне споживче товариство в 1970 році збудувало приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Радянська, 6 «Б» в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. Первинні документи на право власності, які були на будівлю, знаходились в адміністративній будівлі Чернігівського районного споживчого товариства за адресою: вул. Леніна/Пархоменко, 426/7 смт. Чернівка, але в звязку з пожежею у листопаді 2011 року, повністю згоріли. В період з 1970р. по теперішній час Чернігівське районне споживче товариство безперервно, відкрито, користується вказаною будівлею. З метою встановлення права власності на зазначену вище будівлю Чернігівським районним споживчим товариством 15.07.2015р. було замовлено, оплачено та отримано технічний паспорт на нежитлову будівлю. В звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну будівлю позивач звернувся до суду та просить суд визнати право власності за Чернігівським районним споживчим товариством.

Також, позивач у позовній заяві просить суд викликати в якості свідків осіб вказаних в позові, які можуть підтвердити, що будівля по вул. Радянська,6 б , належить позивачу.

Відповідно до ст. 30 господарського процесуального кодексу України в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів.

Позивачем не зазначено, що вказані особи є посадовими особами позивача, відповідача чи третьої особи, в розумінні ст.. 30 ГПК України.

Крім того, господарським процесуальним кодексом України не передбачено виклик свідків у судове засідання для дачі пояснень по суті спору.

20.01.2016р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 21.01.2016р. судом порушено провадження у справі № 908/180/16 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/7/16. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 09.02.2016р.

08.02.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від Голови правління Чернігівського районного споживчого товариства надійшла заява, в якій останній просить суд долучити до матеріалів справи надані до суду документи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

В судове засідання 08.02.2016р. представник відповідача не зявився, проте 08.02.2016р. від Виконавчого комітету Чернігівської селищної ради через канцелярію господарського суду Запорізької області надійшла заява, в якій останній зазначає, що визнає в повному обсязі позовні вимоги та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

08.02.2016 представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте 08.02.2016р. на адресу господарського суду від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких останній зазначає, що станом на 31.12.2012р. згідно архівних даних підприємства право власності на нежитлову будівлю ЗТП-75 за адресою: смт. Чернігівка, вул. Радянська, 6Б не зареєстровано. Також, третя особа зазначає, що у підприємства відсутні повноваження, щодо оформлення та проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Просить суд розглядати справу за відсутності третьої особи. Ухвалою суду від 09.02.2016р. розгляд справи відкладено на 01.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 01.03.2016р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд визнати право власності на нежитлову будівлю № 6 Б, загальною площею 14,8 кв.м. по вул. Радянська, 6Б смт. Чернігівка, за Чернігівським районним споживчим товариством

В судове засідання 01.03.2016р. представник відповідача не зявився, проте 01.03.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від Виконавчого комітету Чернігівської селищної ради надійшла заява, в якій останній зазначає, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України та за заявою представника позивача без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 01.03.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що Чернігівське районне споживче товариство в 1970 році збудувало приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Радянська, 6 «Б» в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області. Будівля використовується як електропідстанція.

Первинні документи на право власності, які були на будівлю, знаходились в адміністративній будівлі Чернігівського районного споживчого товариства за адресою: вул. Леніна/Пархоменко, 426/7 смт. Чернівка, але в звязку з пожежею у листопаді 2011 року, повністю згоріли.

Як зазначає позивач, в період з 1970р. по теперішній час Чернігівське районне споживче товариство безперервно, відкрито, користується вказаною будівлею.

Будівля розташована на земельній ділянці орієнтованою площею 23,78 кв.м., яка належить Чернігівській селищній раді Чернігівського району Запорізької області, яка своїм рішенням від 08.07.2015р. № 17 надала дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі ЗТП -75 за адресою: смт. Чернігівка, вул. Радянська, 6Б.

З метою оформлення права власності на зазначену вище будівлю Чернігівським районним споживчим товариством 15.07.2015р. було замовлено, оплачено та отримано технічний паспорт на нежитлову будівлю.

Позивач звернувся до суду та просить суд визнати право власності за Чернігівським районним споживчим товариством посилаючись на ст. 328, ст. 329 ЦК України.

Статтею 328 ЦК України встановлені підстави набуття права власності. Частиною 1 вказаної статті передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ч.2)

Тобто, право власності як і будь-яке інше суб'єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов'язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб.

Позивачем в позові не наведено підстав, з якими закон повязує виникнення права власності.

Стаття 329 ЦК України регламентує, що юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Статтею 81 ЦК України перелічені види юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 цієї статті, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. (ч. 3)

Таким чином, ознаками юридичних осіб публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади, які покладені на них Конституцією України та законодавчими актами, та їх створення на підставі розпорядчого акта.

Як вбачається з матеріалів справи, Чернігівське районне споживче товариство самостійна демократична організація громадян, що працюють в Чернігівському районі Запорізької області та на основі добровільності членства і взаємодопомоги обєдналися для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства є Статут.

Тобто, Чернігівське районне споживче товариство це юридична особа приватного права, а отже посилання позивача на ст. 329 ЦК України є безпідставними.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Таким чином, дана стаття регламентує, по перше, можливість захисту права власності в разі його оспорення чи невизнання іншою особою, а по-друге, в разі втрати документів на право власності власником майна.

Однак як вбачається з матеріалів справи, ані відповідачем, ані третьою особою дане право не оспорюється. Крім того, матеріали справи містять пояснення відповідача, в яких він визнає позовні вимоги в повному обсязі.

А отже у суду відсутні підстави для відновлення чи захисту порушеного права позивача.

Що стосується визнання права власності в разі втрати власником документа, який засвідчує право власності суд зазначає наступне.

Позивачами в позові про визнання права власності, в розумінні ст.. 392 ЦК України є особи, які вже є власниками майна.

Позивач в своєму позові посилається на втрату первинних документів на право власності на нежитлову будівлю ЗТП-75 за адресою: смт. Чернігівка, вул. Радянська, 6Б, в звязку з пожежею у листопаді 2011р., проте, як було зясовано судом за Чернігівським районним споживчим товариством взагалі не було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, тобто він не є власником нежитлової будівлі ЗТП-75 за адресою: смт. Чернігівка, вул. Радянська, 6Б., а тому не можливо застосувати приписи ст. 392 ЦК України

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, на підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що позивачем не наведено та не доведено, яким чином були порушені його права та охоронювані законом інтереси, в тому числі, й відповідачем, не доведена втрата документа, який засвідчує право власності позивача, отже у суду відсутні підстави для визнання права власності, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 09.03.2016 р.

Суддя О.А. Топчій