ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.02.16р. Справа № 904/10930/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СНП-УКРАЇНА", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВІТА 2000", с. Голубівка Новомосковський район Дніпропетровська область

про стягнення 538 092,90 грн. за договором купівлі-продажу

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 12/02 від 12.02.14р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 08.02.16р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СНП-УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВІТА 2000" (далі - відповідач) суму 186 104, 25 грн. основного боргу, 171 875, 67 грн. пені, 165 636, 88 грн. інфляційних, 14 476, 10 грн. 3% річних, а всього суму 538 092, 90 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором №16/02 купівлі-продажу від 16.09.14р

Відповідач надав відзив на позов, з якого вбачається, що суму основного боргу відповідачем погашено в повному обсязі. Разом з тим, відповідач визнає вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних та 3% річних на загальну суму 278 074,31 грн.

В судовому засіданні 10.02.2016 року оголошувалась перерва до 17.02.2016 року відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

16.09.2015 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) укладено договір №16/02 купівлі-продажу (далі - Договір), за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, зазначене в Додатку №1 до Договору, а покупець зобовязується оплатити це майно в строк, передбачений Договором (п.п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

За умовами пункту 2.3 Договору покупець зобовязується в строк до 01 жовтня 2014 року провести повну оплату за Договором у розмірі 2 016 104, 25 грн.

Майно, зазначене в Додатку №1, повинно бути передано продавцем за актом приймання-передачі покупцю протягом 3-х днів з моменту проведення оплати відповідно до п.2.3 Договору (п.2.4 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати товару виконав частково, у звязку із чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем в розмірі 186 104, 25 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.1 Договору покупець несе відповідальність перед продавцем за затримку розрахунку по сплаті суми, передбаченої за продаж майна в розмірі 1% від суми, що не сплачена ним, що буде нарахована на залишок несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню за період з 01.10.14р. по 14.12.15р. у розмірі 171 875, 67 грн., 3% річних за період з 01.10.14р. по 14.12.15р. у розмірі 14 476, 10 грн., а також інфляційні за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року у розмірі 165 636, 88 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Позовна заява подана до суду 22.12.2015 року (а.с.3).

Відповідачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №108459629 від 30.12.15р., яке підтверджує сплату на користь позивача суми основного боргу у розмірі 186 104, 25 грн. (а.с.40), отже ці грошові вимоги в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи є припиненими, а тому між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, згідно приписів ст. 80 ч. 1 п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

Частиною 6. ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, суд задовольняє розмір пені за період з 02.10.14р. по 02.04.15р. на суму 98 035, 90 грн., тоді як в решті нарахувань відмовляє за безпідставністю.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача розміру 3% річних підлягають частковому задоволенню за період з 02.10.14р. по 14.12.15р. на суму 14 310, 40 грн., тоді як в решті нарахувань 3% річних суд відмовляє, з огляду на те, що при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем зараховано до періодів прострочення дні проведення оплат відповідачем.

Щодо нарахування розміру інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВІТА 2000" (51230, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Леніна, буд.10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СНП-УКРАЇНА" (49000, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна ОСОБА_3. буд.15-А, кімн.29; ) суму 98 035, 90 грн. (девяносто вісім тисяч тридцять пять грн. 90 коп.) пені, 14 310, 40 грн. (чотирнадцять тисяч триста десять грн. 40 коп.) 3% річних, 165 636, 88 грн. (сто шістдесят пять тисяч шістсот тридцять шість грн. 88 коп.) інфляційних, 6 961, 31 грн. (шість тисяч девятсот шістдесят одна грн. 31 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог на суму 186 104, 25 грн. - провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 29.02.2016р.