КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа№ 910/2161/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Шалашова В.І. - довіреність № 342 від 21.12.2015;

відповідача: Прокопенко Т.Ю. - довіреність б/н від 01.04.2015;

третьої особи: Романчук О.А. - довіреність б/н від 27.08.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015

у справі № 910/2161/15-г (головуючий суддя: Головіна К.І.)

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Мале приватне підприємство "Беркут"

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" звернулась в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 р., у задоволенні позову ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2015 відмовлено у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. недійсним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема спірний договір укладений з порушенням вимог Постанови Національного Банку України № 349/БТ від 12.06.2014, а т.в.о. голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк" ОСОБА_5 підписав спірний договір без наявності відповідних повноважень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 16.11.2015. Також за клопотанням скаржника відстрочено сплату судового збору.

09.11.2015 відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких вважає оскаржуване рішення господарського суду міста Києва таким, що відповідає закону та фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору, укладення договору не потребувало згоди НБУ, договір підписано уповноваженими особами, що підтверджується судовими рішеннями з аналогічних спорів щодо інших договорів, відповідач не є пов'язаною особою ПАТ "КБ "Актив-Банк" і вартість права вимоги за договором фактично сплачена.

13.11.2015 третя особа подала письмові пояснення, у яких підтримує апеляційну скаргу позивача, вважає, що вона повинна бути задоволення, оскаржуване рішення скасоване з прийняттям нового рішення, про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 за клопотанням сторін і третьої особи розгляд справи відкладено на 30.11.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 розгляд справи відкладено на 18.01.2016 у зв'язку із неявкою представників позивача і третьої особи, а також за клопотанням представника відповідача продовжено строк вирішення спору.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2161/15-г колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2015 розгляд справи відкладено на 22.02.2016 у зв'язку із неявкою представників позивача.

22.02.2016 в судовому засіданні представник позивача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін. Представник третьої особи підтримав апеляційну скаргу позивача, просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, колегія суддів встановила наступне.

27.11.2007 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Актив-банк", як банком, та третьою особою - Малим приватним підприємством "Беркут", як позичальником, був укладений кредитний договір № 1127/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити, заборгованість за якими не перевищує 8 000 000, 00 грн. для рефінансування заборгованості перед ВАТ "КБ "Експобанк", оплати зовнішніх та внутрішніх контрактів та поповнення обігових коштів, зі сплатою 18, 0 % річних.

Пунктом 5.8 кредитного договору встановлено, що він вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

У подальшому до кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод до нього, якими змінено розмір процентів річних за користування кредитом та графік погашення кредитних платежів.

01.09.2014 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк", як первісним кредитором, в особі тимчасово виконуючого обов'язки голови правління ОСОБА_5 та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (далі - договір відступлення, спірний договір), відповідно до якого первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному договором за кредитним договором, договором, що забезпечує зобов'язання боржника за кредитним договором, рішенням господарського суду міста Києва, а саме:

- кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 року, з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Малим приватним підприємством "Беркут" (надалі - боржник);

- договором іпотеки між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та МПП "Беркут" від 07 листопада 2007 року, відповідно до якого в іпотеку первісному кредитору передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 2: лабораторний корпус № 50 (літ. Ж), загальною площею 2 017,70 м.кв.; склад "Кнудсон" №67 (літ. И), загальною площею 160, 6 м.кв., склад "Кнудсон" № 67а (літ. К), загальною площею 160,6 кв.м.; склад газових балонів № 73 (літ. Л), загальною площею 17,20 кв.м.;

- рішенням господарського суду міста Києва у справі № 33/477 від 07.02.2011 року (далі - рішення) про стягнення з МПП "Беркут" на користь ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" суми основної заборгованості за кредитом в розмірі 8 000 000,00 грн., заборгованість за процентами за період користування кредитом з 01.11.2010 року по 18.11.2010 року у розмірі 59 178,08 грн., прострочену заборгованість за процентами за період користування кредитом з 01.09.2010 року по 31.10.2010 року у розмірі 200 547,93 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 2 831,36 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 25 500,00 грн. та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано наказ № 33/477 від 14.04.2011 р., на підставі якого підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 05.08.2011 року відкрито виконавче провадження № 28779144.

У пункті 2.1 договору відступлення, первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором складає 1 000 000, 00 грн., яка повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 даного договору.

Згідно з п. 2.2 договору відступлення новий кредитор повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права шляхом перерахування суми, зазначеної у п. 2.1 договору, у розмірі 100 % вартості відступленого права вимоги у день укладення цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору відступлення первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору усі документи (оригінали), що пов'язані з кредитним договором, договором іпотеки, судовою справою та виконавчим провадженням, листування, що міститься у первісного кредитора.

Згідно з п. 3.4.1 договору відступлення первісний кредитор зобов'язаний на протязі двох робочих днів з дня укладення цього договору передати новому кредитору документи, перелічені в п. 3.3 договору (з підпунктами). Сторони узгодили, що передача документів згідно з п. 3.4.1 договору оформлюється шляхом підписання сторонами актів прийому-передачі документів уповноваженими представниками нового кредитора та первісного кредитора в момент фактичної передачі зазначених документів.

Пунктом 8.1 договору відступлення визначено, що даний договір вважається укладеним з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Також, з метою забезпечення виконання умов договору про відступлення права вимоги, 01.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк", як банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синонім", як поручителем, був укладений договір поруки (далі - договір поруки), відповідно до якого поручитель з метою забезпечення виконання основного зобов'язання (договору про відступлення права вимоги) поручається перед банком за своєчасне і повне виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до п. 3.1 цього договору порукою за даним договором забезпечується виконання основного зобов'язання боржника перед банком, що обумовлене в укладеному між ними, зокрема, договорі про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 року, за яким відступлені права вимоги за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.07, з усіма змінами та доповненнями до нього, а саме - сплати банку вартості відступленого права вимоги у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень) у день укладення договору, що встановлює основне зобов'язання.

Пунктами 11.2, 11.3 договору поруки встановлено, що порука за даним договором набуває сили з моменту підписання даного договору сторонами і діє протягом 1 (одного) місяця від дня настання кінцевого строку повного виконання основного зобов'язання. Порука припиняється з припиненням основного зобов'язання, а також якщо банк протягом 1 (одного) місяця від дня настання кінцевого строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Матеріалами справи, зокрема банківською випискою з рахунку позивача від 02.09.2014 р., підтверджується що з метою виконання умов договору про відступлення права вимоги та на виконання договору поруки, поручитель - ТОВ "Синонім" перерахував на розрахунковий рахунок позивача вартість відступленого права вимоги у розмірі 1 000 000,00 грн.

21.08.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 79 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк". Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.09.2014 р. по 03.12.2014 р., строки якої були продовжені до 30.12.2014 р. (рішення Фонду № 134 від 03.12.2014 р.).

Постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. № 838 у ПАТ "КБ "Актив-банк" було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації позивача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 24.12.2014 р. № 158 про початок здійснення процедури ліквідації банку, та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію.

За результатами перевірки укладеного договору відступлення позивач прийшов висновку, що виконання спірного договору про відступлення права вимоги може призвести до погіршення фінансового стану банку через виведення його активів, на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із чим звернувся до суду із позовом про визнання його недійсним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Також, відповідно до ч. 4 п. 2.9 зазначеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, що діяла на час укладення договору) правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не навів обставин про настання вищевказаних підстав для нікчемності правочину, не надав доказів на підтвердження обставин, з яких би вбачалось, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможний, при тому, що він самостійно визначає свою діяльність та контрагентів для укладення правочинів, або банк укладав правочини з іншими кредиторами, умови яких передбачають гірші умови відступлення права вимоги, ніж ті, що розглядаються у даному випадку, які саме переваги надавались відповідачу у спірному договорі.

При розгляді справи позивач посилався на занижену вартість проданого права, яка визначена сторонами в договорі, яка в свою чергу, має бути або вищою, на 20% у порівнянні із звичайною вартістю такого майнового права.

Однак, відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

При цьому, позивачем не надано доказів того, що вартість переданого позивачем права грошової вимоги за спірним договором є заниженою у порівнянні з фактичною заборгованістю за кредитним договором та договором іпотеки, за якими передавалось право вимоги.

Місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до глави 2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23 (далі - Положення), банк з метою формування резерву за активами здійснює оцінку ризиків таких активів, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи за такими категоріями якості: I (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; II - помірний ризик; III - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

З урахуванням вимог вищенаведеного Положення заборгованість за кредитним договором (договором іпотеки), який є предметом спірного договору від 01.09.2014 р., тривалий час класифікується банком як проблемна з найнижчим (реалізованим) ризиком та є безнадійною.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що передане право грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги від 01.09.2014 р. було відчужене за ціною нижчою або вищою від звичайних відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що банк прийняв від відповідача майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна (ч. 4 п. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), оскільки за спірним договором банку виплачувались саме грошові кошти у сумі 1 000 000,00 грн., а не передавалось майно, як вважає позивач.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи позивача про те, що правочин був укладений з пов'язаною особою банку, а тому такий правочин є нікчемним відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки позивач не довів суду, що банк уклав правочин з пов'язаною особою банку (в розумінні ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), яким чином ця особа вплинула на умови укладення спірного договору, а тому ознак пов'язаності між ТОВ "ФК "Арбімаркет" та ПАТ "КБ "Актив-Банк" немає.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Як вірно встановлено господарським судом міста Києва, договір відступлення права вимоги укладався між позивачем і відповідачем за взаємної згоди та за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод, у відповідності до принципу свободи договору, а у подальшому був прийнятий до виконання.

Згідно зі ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відтак, укладення спірного договору відступлення права вимоги не може розцінюватися, як відмова позивача від власних майнових вимог, а спірний договір спрямований на настання реальних для сторін договору наслідків.

Зі змісту спірного договору відступлення права вимоги від 01.09.2014 р., вбачається, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, строки та порядок виконання зобов'язань, порядок розрахунків та підстави заміни кредитора у зобов'язанні, обсяг прав, які переходять новому кредитору, що узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір був скріплений підписами сторін і печатками підприємств.

Також однією із підстав визнання недійсним спірного договору позивач зазначив, він був підписаний зі сторони первісного кредитора - ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" особою, яка не мала права його підписувати - тимчасово виконуючим обов'язки голови правління банку ОСОБА_5

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 р. рішенням спостережної ради ПАТ "КБ "Актив-Банк" ОСОБА_5 був призначений тимчасово виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк", який з 01.09.2014 р. приступив до виконання своїх обов'язків згідно з відповідним наказом.

Пунктом 10 частини 2 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови виконавчого органу.

В свою чергу, спостережна рада може прийняти рішення з будь-якого питання, яке не належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, тому рішення спостережної ради від 01.09.2014 р. про призначення ОСОБА_5 тимчасово виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк" є чинним та прийнято в межах повноважень спостережної ради, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/20567/14 від 30.03.2015 р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 р., було встановлено правомірність призначення ОСОБА_5 тимчасово виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк", отже він мав достатній обсяг повноважень для укладення спірного договору і зазначений факт не потребує повторного доведення.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що є безпідставним посилання банку про ненадання ОСОБА_5 повноважень голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк".

Окрім цього, відповідно до пункту 3.2 глави 3 розділу VII Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 р. № 306, уповноважений орган банку в разі зміни голови правління банку (або виконуючого його обов'язки більше одного місяця) має подати до Національного банку (територіального управління Національного банку) за місцезнаходженням банку засвідчені підписом уповноваженої особи банку та відбитком печатки банку копію протоколу (протоколів) уповноваженого органу банку та/або копію наказу про звільнення попереднього голови правління і про призначення нових осіб на" ці посади, а також відомості про кандидатів на ці посади згідно з вимогами, визначеними в пункті 3.8 глави 3 розділу ІІІ цього Положення, для їх погодження.

Таким чином, відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України, які регулюють діяльність банків, погодження Національного банку кандидатів на посаду виконуючого обов'язки голови правління вимагається виключно, якщо особа виконує обов'язки голови правління більше одного місяця. У іншому випадку таке погодження не вимагається.

Неповідомлення самим же банком Національного банку України про призначення тимчасово виконуючого обов'язки голови правління протягом 3 робочих днів, починаючи із 01.09.2014 р., не впливає на обсяг повноважень та компетенції такого виконуючого обов'язки.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 р. прийнято рішення № 79 про запровадження з 03.09.2014 р. у ПАТ "КБ "Актив-Банк" тимчасової адміністрації.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Таким чином, повноваження тимчасово виконуючого обов'язки голови правління ОСОБА_5, як і всіх інших органів управління ПАТ "КБ "Актив-Банк", припинилися з 03.09.2014 р., тобто з моменту запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що погодження кандидатури ОСОБА_5 в якості виконуючого обов'язки голови правління ПАТ "КБ "Актив-Банк" Національним банком України стало неактуальним.

Колегія суддів також погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо безпідставності доводів позивача про те, що укладення договору відступлення права вимоги є таким, що здійснено з порушенням обмежень встановлених Національним банком України та потребувало погодження останнім, оскільки банк, укладаючи спірний договір відступлення права вимоги, не здійснював активних операцій з інсайдерами або пов'язаними особами, не надавав порук, або інших зобов'язань, не передавав майно в забезпечення, не здійснював продаж будівель і споруд, не відкривав поточні рахунки фізичним особам, не здійснював перерахування коштів на рахунки фізичних осіб або інші дії, щодо яких встановлено обмеження постановою Національного банку України від 12.06.2014 р. № 349/БТ. Цією ж постановою НБУ не встановлено будь-якої заборони або обмежень на відчуження прав вимоги банком за кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог та виконавши вказівки, що містяться у постанови Вищого господарського суду України від 21.07.2015 р., дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/2161/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки при поданні апеляційної скарги позивач заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке було задоволено судом, однак не надав доказів сплати судового збору у встановлений строк, відповідно до ст. 49 ГПК України з нього підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 1339,80 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі №910/2161/15-г - без змін.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000 з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду), в доход Державного бюджету України - 1339,80 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

3. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 910/2161/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко