ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа № 909/8/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю НАРД, м. Москва, Російська Федерація №01-05/741/16 від 11.02.2016 року

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 року

у справі № 909/8/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю НАРД, м. Москва, Російська Федерація

до відповідача: ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, с.Перерісль, Надвірнянький район, Івано-Франківська область,

про: стягнення заборгованості в сумі 133361,77 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4-представник на підставі довіреності № 328 від 09.02.2015 року;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 року (суддя Шкіндер П.А.) відмовлено у прийнятті позовної заяви у справі №909/8/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НАРД, до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення заборгованості в сумі 133361,77 грн.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 року у справі №909/8/16, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю НАРД, м. Москва, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що ст. 124 ГПК України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Статтею третьою Угоди про співробітництво господарських, арбітражних судів Республіки Білорусь, Російської Федерації і України, ратифікованою Верховною Радою України 20 грудня 1991 року встановлено, що спори із зобов'язань між суб'єктами економічних відносин держав-членів Співдружності розглядаються господарськими, арбітражними судами за місцем постійного знаходження відповідача. Відповідно до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої Верховною Радою України 19 грудня 1992 року (ст. 4 Угоди) компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день висування позову.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 р. у справі №909/8/16 про відмову у прийнятті позовної заяви; а справу № 909/8/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРД» до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 передати до Господарського суду Івано-Франківської області для прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2016р. справу № 909/8/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 23.02.2016 р..

Представнику сторони розяснено його права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 23.02.2016 року зявився представник скаржника, апеляційну скаргу підтримав повністю, надав усні пояснення по суті спору. Окрім того, представником апелянта подано клопотання (вх № 01-04/1458/16 від 23.02.2016 року) про долучення до матеріалів справи Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Дане клопотання колегією суддів задоволено та долучено до матеріалів справи.

16.02.2016 року представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника апелянта в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

на розгляд господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нард", до Підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 133361,77 грн..

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.1 ч.1 ст.61 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду у господарських судах України.

В п.11.2 контракту №17122012 від 17.12.2012р., укладеного між сторонами передбачено, що всі спори та суперечності, які можуть виникнути у звязку із цим контрактом, належать до розгляду в арбітражному суді у відповідності до ст.76 п.1 Закону України Про міжнародне приватне право.

Відповідно до ст.76 Закону України Про міжнародне приватне право, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону. Оскільки у контракті сторонами не передбачено підсудність справи з іноземним елементом судам України, зокрема господарському суду Івано-Франківської області, суд, з огляду на ст.15 ГПК України, дійшов висновку, що спори і розбіжності, які можуть виникнути у звязку з даним контрактом, належать до розгляду судом чи іншим компетентним органом за місцем знаходження відповідача, а отже, у прийнятті позовної заяви слід відмовити.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті позовної заяви по даній справі оскільки він зроблений судом з порушенням норм процесуального права.

Статтею 124 ГПК України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Стаття 3 Угоди про співробітництво господарських, арбітражних судів Республіки Білорусь, Російської Федерації і України, ратифікованою Верховною Радою України 20 грудня 1991 року встановлює, що спори із зобов'язань між суб'єктами економічних відносин держав-членів Співдружності розглядаються господарськими, арбітражними судами за місцем постійного знаходження відповідача.

Відповідно до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої Верховною Радою України 19 грудня 1992 року (ст. 4) компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день висування позову.

В п.11.2 контракту №17122012 від 17.12.2012р., укладеного між сторонами передбачено, що всі спори та суперечності, які можуть виникнути у звязку із цим контрактом, належать до розгляду в арбітражному суді у відповідності до ст.76 п.1 Закону України Про міжнародне приватне право.

Посилання апелянта на арбітражний суд, а не на господарський суд у тексті контракту безпідставно розцінено судом першої інстанції як відсилання до повноважень іншого органу, окрім єдиного, уповноваженого вирішувати господарські спори у відповідній країні. При цьому, суд першої інстанції не надав належного розяснення, у випадку непідсудності даної справи, якому ж конкретно іншому суду належить повноваження по вирішенню даного спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 року у справі № 99/8/16.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю НАРД, м. Москва, Російська Федерація №01-05/741/16 від 11.02.2016 року- задоволити.

2.Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 08.01.2016 р. у справі №909/8/16 про відмову у прийнятті позовної заяви скасувати. Справу № 909/8/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРД» до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 133361,77 грн. повернути до господарського суду Івано-Франківської області для прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 24.02.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.