ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 березня 2016 року Справа № 910/23828/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4
на рішення від та на постанову від Господарського суду міста Києва 22.07.2015 Київського апеляційного господарського суду 17.12.2015
у справі Господарського суду № 910/23828/14 міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Груп"
простягнення заборгованості

у судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача ОСОБА_7;
- відповідачів - скаржника 1. ОСОБА_8; 2. повідомлений, але не з'явився; повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Груп" про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 176К-13Ю від 04.07.2013 у розмірі 26 256 012, 16 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог - т. 1 а. с. 180-185).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у справі № 910/23828/14 (суддя Мельник В.І.) стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" 12 000 000, 00 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 2 501 851,98 грн. заборгованості по сплаті процентів, 5 091 296,12 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 6 294 864,06 грн. інфляційних втрат та 365 000, 00 грн. 3% річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 910/23828/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_9 - головуючий суддя, судді Хрипун О.О., Яковлєв М.Л.) рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 № 910/23828/14 змінено, викладено резолютивну частину судового рішення в наступній редакції: "Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути солідарно з відповідача-1 ТОВ "Деміс Канц" (01601 м. Київ, вул. Шовковична 42-44, ) та відповідача-2 ТОВ "Деміс Груп" (01033 м. Київ, вул. Саксаганського 77, поверх 2, ) на користь позивача ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" (83015, м. Донецьк, проспект Ватутіна 33-А, ) 12 000 000 (дванадцять мільйонів) грн. 00 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, 2 501 851 (два мільйони п'ятсот одну тисячу вісімсот п'ятдесят одну) грн. 98 коп. - заборгованості по сплаті процентів, 5 091 296 (п'ять мільйонів дев'яносто одну тисячу двісті дев'яносто шість) грн. 12 коп. - пені за прострочення сплати кредиту. Стягнути солідарно з відповідача-1 ТОВ "Деміс Канц" (01601 м. Київ, вул. Шовковична 42-44, ) та відповідача-2 ТОВ "Деміс Груп" (01033 м. Київ, вул. Саксаганського 77, поверх 2, ) 73 080,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України. Позовні вимоги ПАТ "Комерційний банк "Південкомбанк" щодо стягнення солідарно з відповідача-1 ТОВ "Деміс Канц" та відповідача-2 ТОВ "Деміс Груп" 6 294 864 (шість мільйонів двісті дев'яносто чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 06 коп. - інфляційних втрат, 365 000 (триста шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. - 3% річних - залишити без розгляду".

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скориставшись правом, наданим ст. 107 ГПК України, відповідно до положень якої, касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 910/23828/14 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

До початку судового засідання від ОСОБА_4 надійшла телефонограма з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку із його перебуванням у відрядженні.

Розглянувши заявлене клопотання, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення, оскільки ОСОБА_4 не надав доказів на підтвердження причин викладених у клопотанні; ст. ст. 69, 111-8 ГПК України обмежено строк розгляду касаційної скарги; в силу наданих ст. 1117 ГПК України повноважень, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, збирати нові, тощо, а перевіряє судові рішення виключно на дотримання судами при їх прийнятті норм матеріального та процесуального права; при цьому, ухвалою Вищого господарського суду України від 26.02.2016 у справі № 910/23828/14 скаржник та сторони повідомлялись, що нез'явлення їх повноважних представників у судове засідання касаційної інстанції не тягне перенесення справи на інші строки, не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 підлягає припиненню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем і в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадку і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, в п. п. 8, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" встановлено, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченим процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 107 ГПК України сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Тобто, особи, які не є сторонами по справі повинні доводити той факт, що оскаржуване рішення стосується їх прав та обов'язків.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги. (Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2008 у справі № 23/294).

В підтвердження доводів касаційної скарги стосовно того, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 910/23828/14 стосується прав та обов'язків ОСОБА_4, останній посилаються на те, що відповідно до договору поруки № 176П-13Ю/1 від 04.07.2013 він є поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" за кредитним договором № 176К-13Ю від 04.07.2013.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, предметом спору у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс Груп" про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 176К-13Ю від 04.07.2013 у зв'язку з невиконанням відповідачами, як боржником та поручителем, своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами згідно з укладеним між сторонами кредитним договором № 176К-13Ю від 04.07.2013 та договором поруки № 176П-13Ю/2 від 04.07.2013.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

У п. 4.1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частина третя статті 554 ЦК України). Ця норма не може бути застосована до правовідносин, що виникли з декількох договорів поруки, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності один перед одним, якщо інше не передбачено договором, і таку поруку не можна вважати їхньою спільною. Таким чином, порука кількох осіб може бути визначена як спільна у разі укладення договору поруки декількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише у такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Зважаючи на те, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись ст. 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника і кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'являти вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Разом з тим, якщо кредитор подав позов до поручителя, то останній відповідно до абзацу першого частини першої статті 555 ЦК України зобов'язаний подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. У разі відсутності клопотання поручителя суд у порядку статті 27 ГПК за власною ініціативою вирішує питання про залучення до участі у справі боржника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (п. 4.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Водночас, положеннями ЦК України не передбачено обов'язку залучати всіх поручителів якщо кредитор подав позов до боржника та одного із поручителів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не є стороною ні кредитного договору № 176К-13Ю від 04.07.2013, ні договору поруки № 176П-13Ю/2 від 04.07.2013, на підставі яких заявлено даний позов.

Крім того, мотивувальні та резолютивні частини оскаржуваних судових рішень не містять жодних посилань, які б стосувались прав та обов'язків ОСОБА_4.

Статтею 11110 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає порушень оскаржуваними судовими рішеннями прав та інтересів ОСОБА_4, а тому подана, в порядку ст. 107 ГПК України, касаційна скарга ОСОБА_4 визнається судом касаційної інстанції необґрунтованою та такою, що не містить правових підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 910/23828/14.

Відповідно до п. 63 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" у розгляді касаційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи господарським судом нижчої інстанції і яка вважала, що таким господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, касаційна інстанція, прийнявши касаційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягає поверненню з передбачених ГПК підстав), повинна з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи судовими рішення місцевого та апеляційного господарських судів не порушено та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі попередніми судовими інстанціями не вирішувалися, то суд касаційної інстанції своєю ухвалою припиняє касаційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт касаційного оскарження.

Аналогічної позиції про необхідність припинення провадження за скаргою осіб, які не брали участі у справі, і які не довели в суді факту вирішення питання судами попередніх інстанцій про їх права та обов'язки, а також про відсутність необхідності перегляду рішень судів по суті за вказаних обставин дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 07.07.2009 у справі № 01/65-88 та постановах від 02.03.2010 у справі № 5/131-09, від 02.03.2010 у справі № 5/130-09, від 23.03.2010 у справі № 1/1120-26/396.

Посилання позивача у відзиві на касаційну скаргу на те, що ОСОБА_4 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги не у встановленому розмірі не приймаються до уваги колегією суддів суду касаційної інстанції з огляду на таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно із підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, в редакції чинній на момент подання позовної заяви, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата станом на 1 січня становить 1 218,00 грн.

Отже, 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, становить 87 696, 00 грн. (1 218, 00 * 60 розмірів мінімальних заробітних плат * 120 відсотків). Відповідно до квитанції № 41539193 від 30.12.2015, доданої до касаційної скарги, скаржник перерахував судовий збір у розмірі 87 696, 00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 судовий збір сплачено у встановленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 80, 86, 107 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі № 910/23828/14 припинити.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ