ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 лютого 2016 р. Справа № 903/1328/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго", м. Володимир - Волинський

про стягнення 1 011 005,60грн.

Суддя Шум М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довір. №14-10 від 14.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, директор

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Суть спору: ПАТ "НАК"Нафтогаз України" просить стягнути з Володимир - Волинського ПТМ "Володимир - Волинськтеплокомуненерго"1 011 005,60 грн., в тому числі: 510 191,49 грн. інфляційних втрат, 113 331,31 грн. 3% річних та 387 482,80 грн. пені, які нараховані в звязку з несвоєчасно проведеними розрахунками за поставлений по договору №13/2659-БО-2 від 28.12.2012р. в січні-грудні 2013р. природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Ухвалою суду від 28.12.2015р. розгляд справи було призначено на 26.01.2016р та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 26.01.2016р. розгляд справи відкладено на 23.02.2016р.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.46-58) зазначив, що заборгованість ПТМ "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" за договором №13/2659-БО-2 від 28.12.2012р. виникла як різниця в тарифах на теплову енергію, що постачалася бюджетним установам, організаціям та іншим споживачам, внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам. Підприємство на виконання вимог Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та Кабінету Міністрів України надавало обсяги різниці в тарифах для бюджетних споживачів з відповідним проханням передбачити відшкодування даного обсягу з державного бюджету, оскільки наявність даної величини призводить до браку власних обігових коштів, що в свою чергу до неможливості своєчасно та в повному обсязі виконати свої зобовязання. Також неодноразово підприємство подавало звернення до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Волинську обласну державну адміністрацію, Володимир-Волинську міську раду. Виходячи з наведеного підприємство не могло самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, у звязку з чим вина підприємства у простроченні платежів за договором №13/2659-БО-2 від 28.12.2012р. відсутня. З огляду на це просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив:

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2659-БО-2 та додаткових до нього угод позивач протягом січня-грудня 2013р. поставив відповідачу природний газ для використання виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами на загальну суму 11 395 853,13грн. грн., що підтверджується актами приймання-передачі, підписаними сторонами (а.с.20-30).

Відповідно до п.6.1 договору Володимир - Волинське ПТМ "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" зобовязалось здійснювати оплату газу грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок провести до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як зясовано в судових засіданнях відповідач не завжди вчасно проводив оплату отриманого газу, чим фактично порушував взяті на себе зобовязання, які в силу ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України є обовязковим для виконання.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

В пункті 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5(пять) років.

Статтею 625 ЦК України регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ по відсотках та інфляційних втратах, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 113 331,31 грн. - 3% річних та 510 191,49 грн. втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення.

Крім того, передбачена договором пеня із врахуванням дат проплат та періодів прострочення становить 387 482,80 грн.

Водночас, відповідач просить зменшити розмір нарахованої до стягнення пені.

За приписом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом враховано те, що розрахунки за отриманий газ відповідачем повністю проведені, періоди прострочення платежів є незначними, крім пені за прострочку виконання грошових зобовязань, нараховано інфляційні та відсотки річних, що в загальній сумі становить 623 522,80грн., які підлягають до стягнення з відповідача і зазначена сума покриває збитки позивача понесені через несвоєчасні розрахунки за газ. При зменшенні суми пені, суд враховує тяжкий фінансовий стан Володимир - Волинського ПТМ "Володимир Волинськтеплокомуненерго.

Вищий господарський суд України в п.2.4 розяснення №02-5/293 від 20.04.1994 р., вказав, що застосовуючи приписи п.3 ст. 83 ГПК України щодо зменшення пені суд повинен обєктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, взявши до уваги їх майновий стан, особливий статус відповідача, відсутність доказів щодо спричинення збитків компанії відповідним простроченням чи настання негативних наслідків, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені та стягнути її в сумі 232 489,68 грн., що становить 60% від заявленої суми.

З врахуванням наведеного суд задовольняє позов частково в сумі 856 012,48 грн., з яких 510 191,49 грн. інфляційні втрати, 113 331,31 грн. 3% річних та 232 489,68 грн. пеня.

Судовий збір у справі в сумі 15 165,08 грн. (2% від суми 1 011 005,60 грн., яка підлягала б стягненню при повній сумі пені) суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.193, ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 611, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України ,

господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 856 012,48 грн., в тому числі: 510 191,49 грн. інфляційні втрати, 113 331,31 грн. 3% річних та 232 489,68 грн. пені, а також витрат по судовому збору в сумі 15 165,08 грн.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення

складено 01.03.2016

Суддя М. С. Шум