ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Справа № 910/20563/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015
у справі№ 910/20563/13
Господарського судуІвано-Франківської області
за позовомВиконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
доТовариства з обмеженою відповідальністю "МедіаСофт"
треті особи1. Міністерство соціальної політики України; 2. Міністерство охорони здоров'я України
простягнення 4 227 838,25 грн
за участю представників:

позивача: Колосюк О.П., дов від 11.01.2016;

відповідача: Фіцак О.М., директор, наказ від 01.04.2004;

третьої особи-1: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-2: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2014 у справі №910/20563/13 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Неверовська Л.М., судді - Шкіндер П.А., Скапровська І.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Орищин Г.В., судді - Бойко С.М., Галушко Н.А.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2014 у справі №910/20563/13 залишити без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2014 у справі № 910/20563/13 скасовано, а справу № 910/20563/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

За наслідками повторного розгляду справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 у справі № 910/20563/13 (суддя Максимів Т.В.) позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув з ТОВ "МедіаСофт" на користь Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 2 877 600,00 грн попередньої оплати. В частині позовних вимог в сумі 678 798,25 грн пені та 671 440,00 грн штрафу відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді - Гнатюк Г.М., Данко Л.С.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 у справі №910/20563/13 скасовано в частині стягнення з ТОВ "МедіаСофт" на користь Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 2 877 600,00 грн попередньої оплати та в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2015 у справі №910/20563/13 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Також скаржником надано додаткові пояснення до касаційної скарги.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відзиви на касаційну скаргу від третіх осіб не надходили, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржуване судове рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) 05.12.2012 укладений договір №1135/10/12 про надання послуг пов'язаних з базами даних, за умовами якого Виконавець зобов'язався надати послуги, пов'язані з базами даних (послуги з ведення в дослідну експлуатацію Єдиного електронного реєстру листків непрацездатності (2-й етап) у кількості, терміни та за ціною, що визначені в календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору) та кошторисі витрат (додаток 2 до договору).

Відповідно до п. 3.4 договору, календарного плану та кошторису, обумовлені договором послуги повинні надаватись закладам охорони здоров'я у Вінницькій (385 закладів), Волинській (193 заклади), Донецькій (582 заклади), Чернівецькій (232 заклади), Полтавській (384 заклади), Львівській (414 закладів), Луганській (397 закладів) та Чернігівській (244 заклади) областях, а всього - у 2831 закладі охорони здоров'я.

Загальна ціна договору відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток 3 до договору) та кошторису витрат (додаток 2 до договору) складає 9 592 000,00 грн, в тому числі ПДВ 1 598 666,65 грн (п.2.1 договору).

Пунктами 2.3, 2.4 договору передбачено, що оплата вартості послуг здійснюється Замовником поетапно шляхом попередньої оплати (авансування) у розмірі 30% від їх вартості протягом 5 банківських днів з дати підписання договору. Виконання зобов'язання щодо надання послуг здійснюється Виконавцем згідно із термінами, що вказані в календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору). Остаточний розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 5 банківських днів з дати підписання актів передачі-приймання послуг або на умовах п. 3.3 договору.

Згідно п. 3.1 договору, Виконавець передає, а Замовник приймає послуги по мірі їх виконання, зокрема, за кожним з розділів календарного плану надання послуг (додаток 1 до договору). Після виконання чергового етапу робіт, визначеного у календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору), Виконавець передає Замовнику акт передачі-приймання послуг в двох екземплярах, які підписані Виконавцем.

Замовник протягом 15 робочих днів з дня отримання від Виконавця акту зобов'язаний підписати даний акт або направити Виконавцю письмову мотивовану відмову від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків (п. 3.2 договору).

У відповідності до п. 3.3 договору, якщо Замовник не виконає вимоги п. 3.2. договору у визначений термін, послуги, зазначені в акті вважаються прийнятими і Замовник зобов'язаний їх оплатити у повному обсязі відповідно до умов договору протягом 15 робочих днів з моменту отримання відповідного акту.

Судами досліджено, що 17.12.2012 платіжним дорученням №1618 позивачем перераховано грошові кошти, як попередню оплату (авансування) відповідачу в сумі 2877600,00 грн.

Строк надання послуг за договором (з урахуванням додаткових договорів № 1 та № 2) визначено до 31.03.2013.

Господарські суди встановили, що відповідач листами від 13.03.2013 №13/03-11 та від 27.05.2013 №16/05-13 направив Замовнику підписані акти №1 та №2 передачі приймання-послуг, а також рахунки від 13.03.2013 № 25 та від 27.05.2013 № 32 на загальну суму 4787526,60 грн. В цих актах зазначено, що Виконавцем надано договірні послуги по 1233 та 180 закладах відповідно (всього 1413 закладів). Суди встановили, що відповідач зазначені акти не підписав.

Відповідач звертався до позивача з листом від 29.03.2013 №27-03-13, в якому просив продовжити термін дії договору з можливістю щомісячного поетапного закриття об'єму фактично наданих послуг. Зазначений лист обґрунтовувався тим, що в частині лікувальних закладів відсутня комп'ютерна техніка, що унеможливлює виконання умов договору, а також, що внаслідок реформування галузі охорони здоров'я, відбуваються зміни їх структури та кількості, що також впливає на виконання ТОВ "МедіаСофт" своїх зобов'язань.

Водночас, позивач повідомив відповідача, що починаючи з 31.03.2013 правовідносини між ними припинено у зв'язку із закінченням дії договору.

В подальшому між сторонами відбувалось листування з приводу надання деталізованих звітів, в тому числі по кожному етапу договору, а також сплаті заборгованості, пені та штрафних санкцій, оскільки акт № 2 наданий відповідачем пізніше строку закінчення дії договору та акти загалом (№ 1 та № 2) містять ряд недоліків (відсутність поетапних актів приймання-передачі, як це випливає з календарного плану; відсутність в актах адреси закладів охорони здоров'я).

Підставою для звернення до суду позивач визначає порушення відповідачем договірних зобов'язань, що виявилось у неподанні звітів про надані послуги по кожній з областей окремо, невідповідності форми актів приймання-передачі послуг вимогам договору та в порушенні строків надання послуг, наслідком чого є вимоги про стягнення 4227838,25грн, з яких 2877600,00 грн суми попередньої оплати, 687798,25 грн пені та 671440,00 грн штрафу.

Приймаючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій, керуючись положеннями ст.614, 901, 903 ЦК України дійшли висновку, що послуги за договором відповідачем виконані частково, чим порушено договірні умови в частині обсягів наданих послуг, але таке порушення відбулось не з його вини, а тому позовні вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають.

Крім того, сума коштів, на яку відповідачем виконано роботи, складає 4787526,60грн, що є більшою за суму попередньої оплати, перерахованої позивачем за платіжним дорученням від 17.12.2012 №1618 на виконання умов вищенаведеного договору, а тому вимога про стягнення попередньої оплати в сумі 2877600,00 грн також задоволенню не підлягає.

Підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції стало порушення судами обох інстанцій приписів ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК України. Зокрема, суди не надали правової оцінки всім умовам договору в сукупності та не встановили, окрім іншого, чи виконаний договір його сторонами належним чином.

Водночас, суд касаційної інстанції погодився з висновками попередніх судових інстанцій, що позивачем не дотримано вимоги п. 3.2 договору (позивачем зазначені вище акти не підписано та не направлено мотивованої письмової відмови від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків, як це передбачено розділом 3 договору).

Згідно зі ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду (ч. 2 ст. 1115 ГПК України).

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст.526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2 договору, Виконавець зобов'язаний виконати умови договору в повному об'ємі та якісно.

Умовами п.4.1.1 та п.4.1.2 договору на Замовника покладено обов'язок забезпечувати внутрішні організаційні заходи, спрямовані на забезпечення умов для належного виконання фахівцями Виконавця зобов'язань за цим договором. Крім того, своєчасно надавати Виконавцеві повну інформацію, необхідну для виконання робіт, а також нести відповідальність за достовірність наданої інформації.

Суди встановили, що відповідач звертався до позивача з листами, в яких повідомляв про реформування галузі охорони здоров'я та, як наслідок, невідповідність кількості закладів, які фактично видають листки непрацездатності тим цифрам, які визначені в договорі; незабезпеченість закладів охорони здоров'я комп'ютерною технікою та доступом до мережі Інтернет; ненадання Замовником повної інформації, необхідної для виконання робіт.

Про існування вищенаведених обставин свідчать листи Управління охорони здоров'я Волинської ОДА від 12.06.2013 №1963/15/2-13, Департаменту охорони здоров'я Луганської ОДА від 23.05.2013 №3/02б-3714, Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА, листи Міністерства охорони здоров'я від 03.01.2013 №3.09-1/13-32.4/139, від 16.04.2013 №МС-01/203, лист Донецького обласного відділення виконавчої дирекції ФСС ТВП від 15.02.2013 №04-16-382, листи позивача від 12.03.2013 №01-06-653, від 10.07.2013 №08-40-1800, про що встановлено судами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, виконавши вказівки суду касаційної інстанції, з'ясував, що порушення строків та обсягу надання послуг відповідачем відбулись не з його вини, а за причини, зокрема, неналежного виконання позивачем своїх договірних зобов'язань (пункти 4.1.1-4.1.4 договору).

Також, суд апеляційної інстанції, дослідивши умови розділу 3 договору, в т.ч. пункти 3.1 та 3.2 договору, обґрунтовано, із наданням мотивованої оцінки листуванню між сторонами з приводу направлення відповідачем актів, звітів та відповідей позивача встановив, що не підписавши акти та не направивши мотивованої відмови від прийняття послуг із зазначенням переліку недоліків в терміни, обумовлені договором, позивач порушив п. 3.2 договору.

При цьому, суд спростував висновки місцевого господарського суду щодо надання позивачем мотивованої відмови від підписання актів шляхом направлення листів від 24.05.2013 та 20.06.2013, оскільки зміст цих листів зводиться до уточнень щодо надання інформації відносно виконаних робіт.

Водночас, апеляційний господарський суд, надавши оцінку умовам договору від 05.12.2012 дійшов висновку, що договір не є припиненим.

Умовами п. 8.1 договору та додаткових договорів до нього передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань, що виникли під час його дії.

В засіданні суду касаційної інстанції 23.02.2016, представник позивача також зазначив, що договір не припинив свою дію.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки суду апеляційної інстанції, зроблені з дотриманням вимог ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж розгляду справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Доводи скаржника фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 1115, 1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 у справі № 910/20563/13 - без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР