ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р.Справа № 916/871/14

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Никифорчука М.І.

судді Мостапаненко Ю.І.

судді Петренко Н.Д.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 24.09.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 03-04/31 від 23.12.2014р.;

від 3-ої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/871/14:

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту);

до відповідача: Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства інфраструктури України;

про стягнення 3352452,37 грн. -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство „Адміністрація морський портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України (далі Позивач) звернулось до Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт (далі Відповідач) із позовом про стягнення з останнього 3352452,37 грн. заборгованості за неналежне виконання умов Договору про встановлення сервітуту №08-П/90/1-Р від 15.07.2013р.

Відповідач з вимогами не згоден, про що надав відзив на позов, у якому зазначав, що скільки вказаний Договір про встановлення сервітуту не зареєстрований за Законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень тому права та обовязки сторін за договором виникають лише з моменту державної реєстрації такого договору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.05.2014р. по справі № 916/871/14 позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) до Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" були задоволені.

Стягнуто з Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) 3352452,37 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2014р. рішення господарського суду Одеської області від 26.05.2014р. по справі №916/871/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2014р. касаційну скаргу Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" задоволено частково. Рішення господарського суду Одеської області від 26.05.2014р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2014р. у справі №916/871/14 скасовані, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, справу № 916/871/14 передано на розгляд судді Погребній К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.10.2014р. суддя Погребна К.Ф. прийняла справу № 916/871/14 до свого провадження.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. у справі № 916/871/14 позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) 2852452 (два мільйони вісімсот пятдесят дві тисячі чотириста пятдесят дві)грн. основного боргу та 67049 (шістдесят сім тисяч сорок дев'ять) грн.05 коп. судового збору.

Провадження по справі в частині стягнення з Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" 500000 (пятсот тисяч)грн. припинено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015р. рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. по справі № 916/871/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.09.2015р. касаційну скаргу Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" задоволено частково. Рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2015р. у справі №916/871/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2015р., справу № 916/871/14 передано на розгляд судді Никифорчуку М.І.

Скасовуючи вказані судові рішення, касаційна інстанція у постановах від 08.10.2014 р. та від 24.09.2015р зазначила, що суди не врахували та не дослідили, чи позивач належним чином оформив речові та інші права і їх обтяження на нерухоме майно щодо якого встановлено сервітут.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції послався як на належні докази на користь правової позиції позивача на акти здачі-прийняття робіт, зазначивши, що такі акти підписані та скріплені печатками обох сторін, тоді як підписи уповноваженої особи та печатки відповідача на наданих у матеріалах справи копіях відсутні (т.1 а.с. 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65).

Відповідно до ст. 111-10 ГПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції є обовязковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

В засіданні суду оголошувалась перерва з 08.02.2016р. по 22.02.2016р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання суду 22 лютого 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Як встановлено судом і випливає з матеріалів справи.

Відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України". (Позивач)

Пунктом 3 Наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 встановлено, що Позивач є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав і а обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

Пунктом 7 наказу встановлено, що після проведення державної реєстрації Позивача головам Комісій передати, а Позивачеві прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

Відповідно до зазначеного за актом приймання-передачі від 13.06.2013 р. Позивачеві були передані основні засоби Відповідача згідно з розподільчим балансом станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали Ізмаїльського морського порту.

Позивач стверджує, що після передачі від Відповідача за актом приймання-передачі зазначені причали знаходяться на обліку у нього та він реалізує відповідні повноваження власника (особи, у якої знаходиться державне майно в господарському віданні).

Для забезпечення виконання робіт між сторонами у справі укладено Договір про встановлення сервітуту №08-П/901-Р від 15.07.2013р., предметом якого є встановлення виключного права Сервітуарія та уповноважених ним осіб на безстрокове, оплатне користування Обєктом сервітуту: обсягу сервітутних прав; меж розповсюдження Обсягу сервітутних прав на Об'єкт сервітуту ( п. 1.1. Договору).

Згідно преамбули Договору, Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" є Сервітутонадавачем, а Відповідач - Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" Сервітуаріем.

За пунктом 2.1 Договору Сторони погодились, що Обсяг сервітутних прав полягає у використанні Об'єкту сервітуту або його частини у власній господарській діяльності Сервітуарія (Відповідача).

Відповідно до п.п.3.1.1., 3.2.1. Договору Сервітутонадавач зобовязується надати у користування Сервітуарію Об'єкт сервітуту у відповідності до умов цього Договору та вимог діючого законодавства України та має право своєчасно отримувати Ставку сервітуту у розмірі та порядку встановленому у цьому Договорі.

Згідно з п . 3.4.2. Договору Сервітуарій зобовязується своєчасно сплачувати Ставки сервітуту в порядку та розмірі, що передбачені цим Договором за весь час фактичної користування Обєктом сервітуту.

У розділі 4 Договору встановлені умови оплати за сервітут та порядок розрахунки плата за сервітут розраховується відповідно до наказу ДП "АМПУ" від. 12.06.2013р. №6 "Про встановлення механізму визначення плати за сервітут на причали (причалы інфраструктуру), що знаходяться на балансі ДП "АМПУ".

Сторони домовились встановити щомісячну Плату за сервітут, зазначену в Додатку №2, який є невід'ємною частиною даної Договору. Сервітуарій здійснює оплату рахунків Сервітутонадавача шляхом банківської переказу грошових коштів Сервітуарія на поточний рахунок Сервітутонадавача, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання виставленого Сервітутонадавачем рахунку.

Зміну розміру Плати за сервітут та порядку її сплати здійснюється шляхом внесення змін до цього Договору з обов'язковим укладання Сторонами додаткових угод.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання свої зобовязань за цим Договором на умовах, викладених у цьому Договорі, і відповідно до вимог чинного законодавства України, про що зазначено у п. 5.1. Договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення печаткам уповноваженими особами обох Сторін і діє до 31.12.2013р. але в будь-якому разі до повної виконання Сторонами своїх зобовязань за ним.

За п.7 Договору Сторони домовились, що відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору розповсюджуються на взаємовідносини, які виникли між ними до його укладення, а саме з 13.06.2013р.

Невід'ємною частиною цього Договору є: Додаток № 1 Перелік нерухомого майї щодо якого встановлено сервітут (Об'єкт сервітуту); Додаток № 2 Розрахунок Плати сервітут.

Відповідно до Додатку № 1 сторонами встановлено перелік об'єктів сервітуту: причал № 3-8, 12-14, 16-26, причал флоту портового.

Згідно з Додатком №2 сторонами погоджено розрахунок плати за сервітут за період червня по грудень 2013р.

Відповідно до Додаткової угоди № від 02.12.2013р. сторони дійшли згоди в т.ч. що. викладення Додатку №2 до Договору в іншій редакції. Згідно з додатком №2 сторонами погоджено розрахунок плати за сервітут у 2013 р.

Позивачем складені та направлені відповідачеві акти приймання-передачі виконаних робіт №1/01 від 31.07.2013р., №2/01 від 31.07.2013р., №3/01 від 30.08.201Зр., №4/01 від 30.08.201Зр., №5/01 від 30.09.201Зр.. №6/ від 28.11.2013р., №7/01 від 31.10.2013р., №8/01 від 30.12.2013р. Проте вказані акти залишились не підписаними відповідачем з тих підстав, що вказаний Договір не зареєстрований у встановленому порядку, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

На підставі вищезазначених актів позивач виставив відповідачу рахунки до оплати (використання причалу): №1/01 від 31.07.2013р. на суму 304767,04 гри.. №2/01 від 31.07.2013р. на суму 507 945,06 грн., №3/01 від 30.08.2013р. на суму 3.62 гри.. № 4/01 і 30.08.2013р. на суму 507 947,33 грн.. №5/01 від 30.09.2013р. на суму 507 947,33 грн.. №6 від 28.11.201З р. на суму 507 947,33 грн.. №7/01 від 31.10.2013р. на суму 507947.33 грн., №8/01 від 30.12.2013р. на суму 507947,33 грн.

Вказані рахунки також були залишені відповідачем без оплати з тих же підстав, що і непідписані вказані акти

Відповідно до умов Договору відповідач здійснює оплату рахунків позивача протяг 10 днів з дати отримання виставленого рахунку (шляхом банківського переказу).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були направлені відповідачу рахунки оплату (використання причалу): супровідні листи від 09.12.2013р. вих.№17/1 10/920 (рахунок № 6/01), від 01.10.2013р. вих.№17/63/508 (рахунок № 5/01), від 11.09.2013р. вих№17/51/і (рахунок № 1/01, 2/01, 3/01,4/01), від 05.11.2013р. вих.№17/87/706 (рахунок №7/01), а також відповідно до листа від 22.01.2014р. вих.№03/02-08/43 відповідач повернув позивачу в рахунок 8/01, що підтверджує його направлення відповідачу раніше.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, наявні у матеріалах справи, відповідачем одержані вищезазначені рахунки, проте оплачі не були.

З метою утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, у тому числі модернізації, ремонту, реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд, інших об'єктів портової інфраструктури, розташованих у межах території та акваторії морських портів, відповідно до п.1 ч.І ст. 15 Закону України Про морські порти України" було утворено державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Частиною 3 ст. 18 Закону України Про морські порти України встановлено, що власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту

Як зазначено у статуті Позивача він є державним комерційним підприємством, зареєстрованим відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 74 Господарського кодексу України, п.4.2 статуту Позивача, майно державною комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. В будь якому разі усе майно, що знаходиться в розпорядженні Позивача, належить до державного майна.

Відповідно до ч.І ст. 136 Господарського кодексу України право господарською відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Отже, Адміністрація як особа, у господарському віданні якої знаходиться причали та на балансі якої вони числяться, здійснює право володіння, користування та розпорядження цим майном.

Так як Позивача здійснює право володіння, користування та розпорядження закріпленим за ним майном, вона володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону (ч.І та ч.2ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виниканні, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається зі вказаного Договору предметом його було встановлення сервітуту для причалів №№ 3-8.12-14,16-26. причалу флоту портового для забезпечення можливості виконання сервітуарієм комплекс) робіт та послуг на об'єкті сервітуту та зобов'язання сервітуарія здійснювати своєчасно і в повному обсязі оплату за сервітут за весь час фактичного користування об'єктом сервітуту у розмірах і порядку, передбачених договором

Відповідно до п.2 ч.І ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бут и задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Частиною 1 ст. 402 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяги прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбав ля< власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування іа і розпоряджання цим майном.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору єумови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Даний Договір без будь-яких зауважень підписано повноваженими представниками сторін: Адміністрації та Порту, а також завірено печатками сторін.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції, що діяла на момент укладення договору) передбачені права та обтяження, що підлягають державній реєстрації.

Так, відповідно до п.п. 1-4 ч.І вказаної статті обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання: право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняі гя його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

На виконання вказівок касаційної інстанції зазначених у постановах від 08.10.2014 р. та від 24.09.2015 р. щодо того, чи належним чином оформив речові та інші права і їх обтяження на нерухоме майно щодо якого встановлено сервітут, суд зазначає таке.

Як зазначив суд касаційної інстанції згідно ч. 2 ст. 4 вказаного Закону речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 41 цього Закону.

Майно, щодо якого встановлено сервітут відноситься до об'єктів нерухомого майна, тобто, до об'єктів, речові та інші права і їх обтяження на які підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Як випливає з Договору, у ньому встановлений сервітут відносно причалів, які є нерухомим майном.

За ст. 395 ЦК України сервітут є однією із різновидностей речових прав на чуже майно.

Отже, причали за Договором це майно, щодо якого встановлено сервітут, відноситься до об'єктів нерухомого майна. Тобто, причали відносяться до об'єктів, речові та інші права і їх обтяження на які, підлягають обов'язковій державній реєстрації.

За п.п. 1-4 ч.1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) випливає, що вказаним Законом передбачено обов'язкова державна реєстрація права користування (сервітут).

Це право користування (сервітут), за ст.11 ЦК України оформлюється договором, за яким у сторін договору і вникають права та обовязки.

З приведеного випливає, що вказаний Договір про встановлення сервітуту відносно причалів порту підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Оскільки вказаний Договір не зареєстрований у встановленому порядку, то і права та обовязки за ним у сторін не виникають без його державної реєстрації.

На виконання вказівок касаційної інстанції, зазначених у постановах від 08.10.2014 р. та від 24.09.2015 р. щодо актів приймання-передачі виконаних робіт суд зазначає таке.

Вказані акти приймання-передачі виконаних робіт №1/01 від 31.07.2013р., №2/01 від 31.07.2013р., №3/01 від 30.08.201Зр., № 4/01 від 30.08.201Зр.. №5/01 від 30.09.201Зр.. №6/ від 28.11.2013р., №7/01 від 31.10.2013р., №8/01 від 30.12.2013р. судом до уваги як доказ надання відповідачеві послуг за вказаним Договором не приймаються, так як складання таких актів не передбачено вказаним Договором, та крім того, вони не підписані відповідачем.

Аналізуючи приведене господарський суд вважає вимоги позивача не обгрунтованими, не підтвердженими наявними у справі доказами і тому, не підлягаючими задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29 лютого 2016 р.

Головуючий суддя М.І. Никифорчук

Суддя Ю.І. Мостепаненко

Суддя Н.Д. Петренко