КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа№ 925/1788/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А. - представник за довіреністю № 14-90 від 18.04.2014,

від відповідача: Бунякін М.М. - представник за довіреністю № 11 від 12.01.2015,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2015 у справі № 925/1788/15 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради

про стягнення 278 571,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.11.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) було задоволено в повному обсязі: стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (надалі - відповідач) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 87 096,15 грн. - 3% річних, 191 475,53 грн. - інфляційних втрат та 4 178,58 грн. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду міста Черкаської області від 24.11.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивна тим, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини справи, зокрема, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає населенню послуги з теплопостачання за цінами нижчими за собівартість, в результаті чого отримує субвенції з Державного бюджету на погашення заборгованості з різниці на тарифи на теплову енергію. А тому прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем не залежало від його волі. Окрім цього, в своїй апеляційній скарзі зазначив, що рішеннями Господарського суду Черкаської області № 03/5026/1506/1508/2012 від 15.11.2012 та № 925/1529/13 від 12.12.2013, що були залишені в силі судом апеляційної інстанції, було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 14/2392/11 від 30.09.2011, а тому, на його думку, задоволення позовних вимог, що полягають у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних, є неправомірним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2015 у справі № 925/1788/15 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2016.

Справа розглядалась різними складами суду.

Ухвалою від 16.02.2016 розгляд справи було призначено на 03.03.2016.

В судовому засіданні 03.03.2016 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду від 24.11.2015 - скасувати, з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Пояснив, що не встиг подати договір № 12/30 від 08.02.2014 про організацію взаєморозрахунків у суді першої інстанції, тоді як місцевий господарський суд ухвалив рішення в першому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 03.03.2016 проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що позивачем було прострочено виконання зобов'язання за договором № 14/2392/11 від 30.09.2011, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій. Просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без - задоволення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, перевіривши наявні матеріали, оглянувши оригінали документів, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 30.09.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 14/2392/11 на купівлю-продаж природного газу. Відповідно до якого позивач (продавець) зобов'язувався передати у власність відповідача (покупця) у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ ( за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору ( п. 1.1 договору).

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.11.2012 (що було залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2013) по справі №03/5026/1508/2012 позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 18 110 598,13 грн. основного боргу, 1 614 167,75 грн. пені, 2 665 763,81 грн. 7% штрафу, 118 333,62 грн. втрат внаслідок інфляції, 287 587,22 грн. 3% річних за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року а також 64 380,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Також рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.12.2013 (що було залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2014) по справі №925/1529/13 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 4 027 260,01 грн. боргу за спожитий природний газ, 30 979,00 грн. інфляційних втрат, 327 450,28 грн. та 3% річних за період з 01 серпня 2012 року по 14 серпня 2013 року, а також 427 863,84 грн. пені, 398 072,60 грн. штрафу та 68 820,00 грн. на відшкодування судового збору. Припинено провадження в частині стягнення 580 000,00 грн. основного боргу за спожитий природний газ та відмовлено у решті вимог.

Вказані вище судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиційні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Отже, обставини, встановлені в рішеннях Господарського суду Черкаської області від 15.11.2012 у справі № 03/5026/1508/2012 та в рішенні від 12.12.2013 у справі № 925/1529/13 на підставі ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Позовні вимоги у даній справі мотивовані тим, що втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та 3 % річних за період прострочення відповідачем зобов'язань, що не охоплений зазначеними господарськими справами стягнуті з відповідача за договором № 14/2392/11 від 30.09.2011 не були, а тому позивач просить стягнути з відповідача 87 096,15 грн. 3% річних нарахованих за період з 15 серпня 2013 року по 01 квітня 2014 року та 191 475,53 грн. інфляційних втрат - за період з вересня 2013 року по березень 2014 року, нараховану на суму боргу 4 607 260,01 грн.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, не врахував ту обставину, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.12.2013 по справі № 925/1529/13 було припинено провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 580 000,00 грн. При цьому в доданому позивачем до позовної заяви від 06.11.2015 № 14/2-522 розрахунку ціни позову сума боргу, на яку позивач нараховує інфляційні втрати на 3 % річних, становить 4 607 260,01 грн., тоді як сума боргу становила 4 027 260,01 грн.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що оскільки рішення господарського суду Черкаської області від 15 листопада 2012 року зі справи №03/5026/1508/2012 та від 12 грудня 2013 року зі справи №925/1529/13 на день пред'явлення даного позову були несвоєчасно виконані, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних на підставі договору № 14/2392/11 від 30.09.2011 є правомірним, за заявлені періоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищевикладеним висновком місцевого господарського суду, що обґрунтовується наступним.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем було долучено до матеріалів справи копію договору № 12/30 від 08.02.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" (далі договір № 12/30).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що договір № 12/30 не було долучено до матеріалів справи сторонами при розгляді справи судом першої інстанції. Так, ухвалою від 11.11.2015 було порушено розгляд справи та призначено до розгляду 24.11.2015. Суд першої інстанції розглянув справу в першому судовому засіданні. В судовому засіданні 24.11.2015 представники відповідача не з'явились. В цьому ж судовому засіданні на підставі ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. При цьому, місцевим господарським судом не було з'ясовано причини неявки сторони.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що про прийняте рішення судом першої інстанції йому стало відомо лише після отримання 27.11.2015 повного тексу рішення від 24.11.2015.

На основі вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти додані відповідачем до апеляційної скарги додаткові докази по справі (зокрема, договір № 12/30 про організацію про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік") в порядку ст. 101 ГПК України, оскільки дані докази мають істотне значення при розгляді даної справи та недослідження яких, при розгляді справи в суді першої інстанції, зумовило прийняття рішення на основі передчасних висновків місцевого господарського суду. Тоді як позивач повинен був знати про такий договір та міг його надати.

Вказаний договір № 12/30 укладено між Головним управлінням державної казначейської служби України у Черкаській області; Департаментом фінансів Черкаської облдержадміністрації; Департаментом фінансової політики Черкаської міської ради, позивачем та відповідачем.

Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п.2 ст.16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці у тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30.

Загальні засади формування тарифів на теплову визначені у статті 20 Закону України "Про теплопостачання", відповідно до якого тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; у разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачати механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Укладений договір про організацію взаєморозрахунків свідчить, що державою в особі уповноважених нею органів визнано, що встановлений відповідачем тариф на теплову енергію, яка споживається населенням, підприємствами та організаціями і при формуванні якого використовується вартість газу, придбаного для її виробництва, є нижчим її собівартості.

Договором № 12/30 змінено строки та порядок виконання позивачем свого обов'язку перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" з оплати отриманого природного газу за основним договором.

Частинами 1,3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За умовами договору № 12/30 сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору підпункт 2 пункту 10 та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (пункт 16).

Аналогічні позиції зазначені в постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року по справі № 3-968гс15 та постанові від 01.12.2015 по справі № 912/1683/15, які на підставі ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, уклавши договір № 12/30, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором, що підтверджується також випискою по рахунках 01.04.2014, в якій в графі платіжного доручення «Призначення платежу» додатково було зазначено, «п.24 ст. 14 та п.2 ст. 16 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», що є свідченням того, що розрахунок відбувся саме в порядку та строки, як це передбачено договором № 12/30.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору № 12/30 від 08.02.2014 Комунальним підприємством теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради перераховано Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" 4 027 260,01 грн., що підтверджується випискою по рахунках 01.04.2014 (копія якої наявна в матеріалах справи), на що не звернув уваги суд першої інстанції.

А тому заборгованість, яка виникла за договором №14/2392/11 від 30.09.2011, була погашена в повному обсязі, дана обставина не спростовується позивачем та підтверджується поданим позивачем оригіналом довідки щодо кінцевого сальдо та щодо операцій із відповідачем, в якій міститься інформація про погашення відповідачем 01.04.2014 боргу у розмірі 4 027 260,01 грн. (а.с. 19).

Враховуючи вищевикладені положення суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю відповідно до пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України, з покладанням на позивача судових витрат за розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанцій в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2015 у справі № 925/1788/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2015 у справі № 925/1788/15 скасувати, з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради 4 595 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто п'ять) грн., 44 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

5. Матеріали справи № 925/1788/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк