РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/852/16
За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до житлово-будівельного кооперативу "Більшовик - 5"

про стягнення 48 557,49 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - ОСОБА_2

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про надання юридичних та консультаційних послуг № 7-13-ЮП від 24.12.2013 у розмірі 48 557,49 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.01.2016 порушено провадження у справі №910/852/16 та призначено до розгляду на 09.02.2016.

Представник відповідача в судове засідання 09.02.2016 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 09.02.2016 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

В судове засідання 25.02.2016 прибув представник позивача, дав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 25.02.2016 вдруге не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Місцезнаходження відповідача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Проте ухвала суду не була отримана відповідачем та повернулась до суду з наступної причини: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

24.12.2013 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі позивач, виконавець за договором) та житлово-будівельним кооперативом "Більшовик - 5" (далі відповідач, замовник за договором) було укладено Договір №7-13-ЮП (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору предметом цього Договору є надання Виконавцем Замовнику юридичних та консультаційних послуг (надалі - «Послуги»), обумовлених Сторонами у додатку № 1 (надалі - «Додаток №1») до цього Договору.

Надання послуг допускається в письмовій та усній формі. Послуги, підготовлені у письмовій формі, передаються Замовнику особисто, засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою та за допомогою інших засобів зв'язку.

Згідно пункту 2.1. договору Виконавець бере на себе наступні обов'язки:

- Надавати Замовнику послуги, що узгоджені Сторонами в Договорі, забезпечивши кваліфіковане і якісне надання послуг відповідно до вказівок Замовника та умов цього Договору. Обов'язок Виконавця приступити до надання послуг виникає після надання йому Замовником всіх витребуваних Виконавцем документів та інформації (п.3.1 Договору);

- Інформувати Замовника про всі обставини, які впливають на суть і обсяг послуг, своєчасно надавати всі необхідні документи, які стосуються надання послуг:

- Передавати Замовнику надані послуги і засвідчити факт надання послуг,

склавши Акт прийому-передачі послуг у порядку, передбаченому пунктом 6.1. Договору.

Розділом 5 договору встановлено, що за послуги, надані виконавцем згідно цього договору, замовник виплачує Виконавцю винагороду у розмірі, порядку і в строки, встановлені Сторонами в Додатку №1 до цього Договору.

Винагорода виплачується у безготівковій формі в гривнях, на розрахунковий рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 6.1. договору для підтвердження факту надання послуг Виконавцем та прийняття таких послуг Замовником Сторони складають АКТ прийому-передачі послуг. Якщо Замовник ухиляється від підписання Акту прийому-передачі послуг, а саме, невмотивовано не підписує наданий Виконавцем Акт прийому-передачі послуг протягом 3-х робочих днів, надані Виконавцем послуги вважаються прийнятими Замовником без зауважень.

У разі наявності будь-яких істотних зауважень до наданих послуг Замовник зобов'язується надати такі зауваження Виконавцю у письмовому вигляді протягом 3-х робочих днів з моменту отримання від Виконавця Акту прийому-передачі послуг. Виконавець зобов'язаний усунути виявлені суттєві зауваження протягом 7-ми робочих днів з моменту отримання таких зауважень від Замовника.

Додатком № 1 від 24.12.2013 до договору встановлено, що відповідно до умов Договор) Виконавець надає Замовник) наступні юридичні та консультаційні послуги (надалі - «Послуги»):

1.1 .Представлення інтересів Замовника в судових засіданнях Господарського суду м. Києва, по справі № 13/244г. в суді апеляційної інстанції, в суді касаційної інстанції.

2. Виконавець зобов'язується надати зазначені в п.1.1. цього Додатка № 1 Послуги з « 24» грудня 2013 року до моменту вирішення справи по суті.

3. Винагорода Виконавця за Послуги становить:

- Попереднє ознайомлення з матеріалами справи (вивчення матеріалів) - 3 000,00 грн.;

-Ознайомлення з матеріалами справи у ході судового процесу - 1 200,00 грн.;

-Підготовка та подання клопотань - один документ 800.00 грн.;

-Підготовка та подання письмових пояснень в Господарський, Апеляційний та Вищий Господарський суди - один документ 1 500,00 три.:

-Підготовка та подання будь-яких розрахунків - один документ 2 000,00 грн.;

-Підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу або апеляційної скарги - один документ 2000,00 грн.;

-Підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу - один документ 2 500,00 грн.;

-Представництво при розгляді господарської справи в судах (1-ї інстанції;апеляційної та касаційної) - один день 1 000,00 грн.:

-Підготовка та подання Заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду (за необхідністю) - один документ 2 000,00 грн.

-Представництво Замовника в ГІАТ «Київенерго» з питання укладення договору на реструктуризацію заборгованості (за необхідності) - 8 000,00 грн.

4. Оплата за надання Послуі в розмірі, зазначеному в п.З цього Додатку №1 здійснюється відповідно Акту прийом)-передачі наданих послуг, але не пізніше 8-ми (восьми місяців) з моменту закінчення судових засідань та отримання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, 12.12.2014 був підписаний акт прийому-передачі наданих послуг відповідно до п. 6.1. договору. Згідно п. 3 даного акту замовник не має до виконавця будь-яких претензій у зв'язку з наданими послугами.

Згідно п. 4 акт прийому-передачі наданих послуг оплата в рамках договору складає 47 900,00 грн., яка повинна бути здійснена згідно п. 4 додатку № 1 до договору.

Судом встановлено, що останнє судове засідання по справі № 13/244 відбулося 27.01.2015, тобто датою оплати по договору є 27.09.2015.

Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором.

Але відповідач свої зобов'язання щодо оплати у встановлений договором строк не виконав і станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 47 900,00 грн.

Отже, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір укладений між сторонами має ознаки договору про надання послуг, а відтак до даних правовідносин мають застосуватися положення, що регулюють даний вид договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору про надання послуг, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 901 - 907 ЦК України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу винагороди за отримані послуги належним чином доведений, а також доведений обов'язок відповідача оплатити позивачу винагороду за отримані послуги, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 47 900,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 334,64 грн. та інфляційні збитки в розмірі 322,85 грн.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного суду України (зокрема постанова від 10.06.2003 по справі № 3/350).

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 334,64 грн., а інфляційні збитки - 322,85 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з житлово-будівельного кооперативу "Більшовик - 5" (02217, Деснянський район, м. Київ, вул. Драйзера, буд. 11, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04080, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) основний борг в сумі 47 900(сорок сім тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 334(триста тридцять чотири) грн. 64 коп., інфляційні збитки в сумі 322(триста двадцять дві) грн. 85 грн. та судовий збір в розмірі 1218(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 02.03.2016