ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 910/1904/15-г

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі - АМК),

на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015

зі справи № 910/1904/15-г

за позовом комунальної установи "Центр фінансово-статистичного аналізу та матеріально-технічного забезпечення освітніх закладів" Полтавської обласної ради, м. Полтава (далі - Установа),

до АМК

про визнання розпорядження недійсним (скасування) та зобов'язання прийняти рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Борисенко Н.М.,

відповідача - Мазур І.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про скасування (визнання недійсним) розпорядження АМК від 13.11.2014 № 06/258-р (далі - Розпорядження № 06/258-р) та зобов'язання АМК прийняти рішення "відповідно до подання № 8-01/2946/125-зв від 19.06.2014 року".

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2015 (колегія суддів у складі: Картавцева Ю.В. - головуючий, Мельник В.І., Пукшин Л.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 (колегія суддів у складі: Шевченко Е.О. - головуючий, Зеленін В.О., Синиця О.Ф.): позов задоволено частково; Розпорядження № 06/258-р визнано недійсним; з АМК стягнуто на користь Установи 1 218 грн. судового збору; провадження у справі в частині вимоги про зобов'язання АМК прийняти рішення відповідно до подання від 19.06.2014 № 8-01/2946/125-зв (далі - Подання від 19.06.2014) припинено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України АМК просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити "у повному обсязі" й стягнути з Установи судові витрати. Скаргу мотивовано порушенням господарськими судами норм матеріального і процесуального права, а саме статті 124 Конституції України, статті 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції", пунктів 43-45 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5 (у редакції розпорядження АМК від 29.06.1998 № 169-р з подальшими змінами, далі - Правила), статті 115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу Установа заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про прийняття оскаржуваних судових рішень у відповідності з нормами чинного законодавства, і просить залишити їх у силі, а в задоволенні скарги відмовити.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи і правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

28.03.2014 адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення АМК (далі - територіальне відділення АМК) прийнято рішення № 02/96-рш у справі № 02-03-50/29-2014 (далі - Рішення № 02/96-рш), згідно з яким:

- дії Установи, які полягали у прийнятті рішення щодо допущення до участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю машин обчислювальних та приладдя до них (25 навчальних комп'ютерних комплексів для кабінетів інформатики та 45 інтерактивних комплексів) пропозицій конкурсних торгів ТОВ "БМС Техно" та ТОВ "Фолгат ФТК", які не відповідали вимогам замовника, викладеним у документації торгів і підлягали відхиленню, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50 та частиною першою статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органу адміністративно-господарського управління та контролю шляхом прийняття рішення, яке призвело до спотворення конкуренції;

- Установу зобов'язано в 15-денний строк з дня одержання рішення провести заходи, спрямовані на запобігання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, "передбаченого п. 3 ст.50 та ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Установа в порядку статті 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції" подала до АМК заяву про перевірку Рішення № 02/96-рш.

19.06.2014 Державним уповноваженим АМК було складено Подання про перевірку Рішення № 02/96-рш.

23.06.2014 АМК надіслав Установі подання про перевірку рішення та про розгляд справи.

Водночас Установа звернулася до господарського суду Полтавської обласної з позовом про визнання недійним Рішення № 02/96-рш. Згідно з рішенням названого суду від 16.06.2014 у справі № 917/696/14 згаданий позов задоволено та відповідне Рішення № 02/96-рш визнано недійсним. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 згадане судове рішення залишено без змін.

Розпорядженням Державного уповноваженого АМК № 06/258-р припинено розгляд заяви Установи, про що АМК надіслав останній листа від 14.11.2014 № 300-20.6/06-10249.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2014 у справі № 917/696/14: задоволено касаційну скаргу територіального відділення АМК; рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 у згаданій справі скасовано.

АМК своїм розпорядженням від 22.04.2014 № 216-р прийняв до розгляду згадану заяву Установи про перевірку Рішення № 02/96-рш та зупинив виконання останнього до закінчення його перевірки.

Етап розгляду заяви про перевірку рішення, поданої в порядку статті 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції", завершується складанням Головою АМК чи Державним уповноваженим АМК подання про перевірку рішення та внесенням його на розгляд АМК або адміністративної колегії АМК, яка здійснює перевірку.

Як зазначалося, 19.06.2014 Державним уповноваженим АМК було складено Подання про перевірку Рішення № 02/96-рш.

Після складання відповідного подання розгляд заяви про перевірку є завершеним, і, отже, починаючи з цього моменту перевірка рішення АМК чи його територіального відділення знаходиться на стадії розгляду по суті, тобто розгляду справи про перевірку.

Оскільки АМК разом з прийняттям Подання розпочав перевірку Рішення № 02/96-рш по суті, і така перевірка відповідно до пункту 45 Правил та статті 57 Закону України "Про захист економічної конкуренції" може завершуватися виключно прийняттям рішення, то прийняття на відповідній стадії розпорядження про припинення розгляду заяви, при тому що такий розгляд фактично закінчений, не відповідає вимогам законодавства.

Що ж до вимоги Установи про зобов'язання АМК прийняти рішення відповідно до Подання, то вона підлягає розглядові в порядку адміністративного, а не господарського судочинства, тому в частині даної вимоги провадження зі справи підлягає припиненню.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним Розпорядження № 06/258-р та зобов'язання АМК прийняти рішення відповідно до Подання.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду.

За приписами частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як зазначено в пункті 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (з подальшими змінами), підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи не встановлено обставин, пов'язаних з тим, чи порушувало оспорюване Розпорядження № 06/258-р права та охоронювані законом інтереси Установи, і, якщо порушувало, то які саме і в чому таке порушення виявлялося.

Не встановивши відповідних обставин, що входять до предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відтак у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Правил.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З висновком попередніх судових інстанцій стосовно припинення провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення відповідно до Подання також погодитися не можна.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Як вказано в абзаці першому пункту 1 постанова пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.201 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами (у нині чинній редакції названого Закону відповідне положення вміщено в частині третій статті 22).

До того ж дана позовна вимога не лише пов'язана з першою (про визнання недійсним Розпорядження № 06/258-р), а й безпосередньо випливає з неї, і штучний розподіл господарським судом цих вимог і пов'язаних з ними господарських (за своїм характером) правовідносин за двома окремими юрисдикціями (господарською і адміністративною) не заснований на законі.

Не розглянувши дану позовну вимогу по суті, попередні судові інстанції так само не з'ясували обставин, пов'язаних з наявністю чи відсутністю порушень прав та охоронюваних законом інтересів Установи у зв'язку з неприйняттям відповідачем рішення відповідно до Подання.

Отже, відповідно до пункту 3 статті 1119 та частини першої статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін і поданим ними доказам належну правову оцінку та вирішити спір згідно з вимогами закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 зі справи № 910/1904/15-г скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Васищак

Суддя В. Палій