ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.16р. Справа № 904/11157/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", м. Дніпропетровськ

про стягнення 902 238,58 грн. 3% річних, 6 529 422,46 грн. інфляційних втрат

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-127 від 13.05.2014 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 22 від 01.02.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" заборгованості у сумі 7 431 661,04 грн., з яких

- 902 238,58 грн. 3% річних за загальний період з 20.02.2013 року по 27.11.2014 року;

- 6 529 422,46 грн. інфляційні втрати за загальний період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 13-400-ПР купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати за природний газ поставлений протягом січня 2013 року, червня - серпня 2013 року, лютого - березня 2014 року на загальну суму 183 005 964,30 грн. за актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2013 року на суму 40 117 297,98 грн.;

- від 30.06.2013 року на суму 22 044 005,40 грн.;

- від 31.07.2013 року на суму 20 323 931,46 грн.;

- від 31.08.2013 року на суму 23 476 310,48 грн.;

- від 28.02.2014 року на суму 41 803 926,62 грн.;

- від 31.03.2014 року на суму 35 240 492,36 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що заборгованість публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" за поставлений природний газ за договором перед публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відсутня, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 13.01.2016 року, повний розрахунок за договором було проведено відповідачем в листопаді 2014 року. Таким чином, в січні - березні 2015 року позивачем не здійснювалась поставка природного газу за договором в адресу відповідача, остання поставка відбулася в березні 2014 року. Відповідачем здійснено контррозрахунок відповідно до якого сума 3% річних складає - 890 392,51 грн., сума інфляційних втрат - 5 967 295,22 грн. Також відповідач вказує, що вимога щодо сплати інфляційних нарахувань та річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

Крім того, відповідач зазначає, що провадження у справі № Б24/235/05 про банкрутство публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005 року та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів щодо виконання боржником грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, тоді як грошові санкції застосовані за 2013 - 2014 роки, тобто вже після порушення провадження у справі про банкрутство.

06.02.2016 року відповідачем надані додаткові пояснення де вказує, що сторонами було узгоджено обставини та умови, при настанні яких у покупця фактично виникає обов'язок щодо остаточного розрахунку за фактично отриманий природний газ, а саме в якості обов'язкової умови для проведення розрахунку сторонами було визначено умову про наявність підписаних між сторонами актів приймання-передачі природного газу. У зв'язку із відсутністю у відповідача підписаних публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" актів приймання-передачі природного газу, відповідача приходить до висновку про те, що строк остаточних розрахунків вважається таким, що не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

24.02.2016 року позивачем надані письмові пояснення в яких зазначає, що відповідач зобов'язаний оплатити поставлений природний газ протягом місяця поставки, відповідач зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок: 1) до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу; 2) на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Позивач не заперечує настання 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах справи. Дата підписання актів зазначена безпосередньо в їх тексті, і підстав вважати, що акти були складені в інший день немає. Також, позивач звертає увагу, що акт є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача (постанова Верховного Суду України № 3-1971к09 від 02.06.2009 року). Обов'язок відповідача з оплати поставленого природного газу на пов'язаний з поверненням підписаних актів. Таким чином, твердження відповідача про те, що оплата має бути проведена на підставі повернених актів приймання-передачі природного газу, не ґрунтується на положеннях закону та/або договору. Жодним положенням договору або закону не передбачена оплата природного газу саме після повернення актів приймання-передачі природного газу. Підписання актів, з урахуванням п.3.3 та п.3.4 договору, є за своєю природою документальним оформленням юридичного факту приймання-передачі природного газу. Обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання-передачі природного газу, а не факту повернення підписаного акту.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 року порушено провадження у справі № 904/11157/15 та розгляд справи призначено на 28.01.2016 року, після чого розгляд справи відкладався до 11.02.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 11.02.2016 року було оголошено перерву до 25.02.2016 року, від 25.02.2016 року було оголошено перерву до 29.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи до 09.03.2016 року.

У судовому засіданні 09.03.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (далі - продавець, позивач) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - покупець, відповідач) укладено договір № 13-400-ПР на купівлі-продажу природного газу (далі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого, з урахуванням додаткових угод, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 - 2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

За пунктом 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачем та іншим суб'єктам господарювання, які є кінцевими споживача газу (далі - споживачі покупця).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 92 000,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

I квартал - 27 700,000: січень - 9 500,000; лютий - 9 400,000; березень - 8 800,000;

II квартал - 19 300,000: квітень - 7 500,000; травень - 6 000,000; червень - 5 800,000;

III квартал - 18 600,000: липень - 5 600,000; серпень - 6 200,000; вересень - 6 800,000;

IV квартал - 26 400,000: жовтень - 8 300,000; листопад - 8 900,000; грудень - 9 200,000.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 року сторони виклали п.2.1 у наступній редакції: продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 128 314,591 тис. куб. м., у тому числі:

- по місяцях кварталів 2013 року (тис.куб.м.):

I квартал - 9 527,239: січень - 9 527,239;

II квартал - 5 235,111: червень - 5 235,111;

III квартал - 10 552,241: липень - 4 896,389; серпень - 5 655,852;

IV квартал - 0,000;

- по місяцях кварталів 2014 року (тис.куб.м.):

I квартал - 33 500,000: січень -12 000,000; лютий - 11 000,000; березень - 10 500,000;

II квартал - 19 000,000: квітень - 7 000,000; травень - 6 000,000; червень - 6 000,000;

III квартал - 19 400,000: липень - 6 500,000; серпень - 6 000,000; вересень - 6 900,000;

IV квартал - 31 100,000: жовтень - 9 143,000; листопад - 9 957,000; грудень - 12 000,000.

Додатковою угодою № 8 від 22.12.2014 року сторони виклали п.2.1 у наступній редакції: продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року газ в обсязі до 45 938,967 тис. куб. м., у тому числі:

- у 2013 році - 25 314,591 тис.куб.м.;

- у 2014 році - до 20 624,376 тис.куб.м.:

I квартал - 11 190,686: березень - 11 190,686;

II квартал - 9 433,690: квітень - 9 433,690;

III квартал - 0,000;

IV квартал - 0,000;

- у І кварталі 2015 року - 0,000 тис.куб.м.:

I квартал - 0,000.

Додатковою угодою № 9 від 05.02.2015 року сторони виклали п.2.1 у наступній редакції: продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року газ в обсязі до 45 938,967 тис. куб. м., у тому числі:

- у 2013 році - 25 314,591 тис.куб.м.;

- у 2014 році - до 20 624,376 тис.куб.м.;

- у І кварталі 2015 року - до 0,000 тис.куб.м.

Додатковою угодою № 11 від 23.03.2015 року сторони виклали п.2.1 у наступній редакції: продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року газ в обсязі до 46 028,967 тис. куб. м., у тому числі:

- у 2013 році - 25 314,591 тис.куб.м.;

- у 2014 році - до 20 624,376 тис.куб.м.;

- у 2015 році - до 90,000 тис.куб.м.:

I квартал - 0,000;

II квартал - 30,000: квітень - 10,000; травень - 10,000; червень - 10,000;

III квартал - 30,000: липень - 10,000; серпень - 10,000; вересень - 10,000;

IV квартал - 30,000: жовтень - 10,000; листопад - 10,000; грудень - 10,000.

Продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункт 3.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору (в редакції додаткових угод № 1 від 10.07.2013 року, № 2 від 31.12.2013 року; № 3 від 28.04.2014 року; № 4 від 15.05.2014 року; № 5 від 05.09.2014 року; № 6 від 10.11.2014 року; № 7 від 03.12.2014 року; № 9 від 05.02.2015 року; № 10 від 10.03.2015 року; № 12 від 03.04.2015 року; № 13 від 12.05.2015 року; № 14 від 03.06.2015 року) сторонами узгоджено, що ціна за 1000 куб.м. газу становить: з 01 січня 2013 року - 3 509,00 грн., з 01 липня 2013 року - 3 459,00 грн., з 01 січня 2014 року - 3 113,00 грн., з 01 квітня 2014 року - 4 020,00 грн., з 01 травня 2014 року - 4 724,00 грн., з 01 вересня 2014 року - 4 874,00 грн., з 01 листопада 2014 року - 5 100,00 грн., з 01 грудня 2014 року - 5 900,00 грн., з 01 лютого 2015 року - 5 700,00 грн., з 01 березня 2015 року - 8 900,00 грн., з 01 квітня 2015 року - 7 200,00 грн., з 01 травня 2015 року - 6 810,00 грн., з 01 червня 2015 року - 6 600,00 грн., без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

При цьому до сплати за 1000 куб.м. природного газу передбачено:

- з 01 січня 2013 року - 3 509,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., усього з ПДВ - 4 210,80 грн.;

- з 01 липня 2013 року - 3 459,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 691,80 грн., усього з ПДВ - 4 150,80 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 10.07.2013 року);

- з 01 січня 2014 року - 3 113,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 622,60 грн., усього з ПДВ - 3 735,60 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року);

- з 01 квітня 2014 року - 4 020,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 804,00 грн., усього з ПДВ - 4 824,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 року);

- з 01 травня 2014 року - 4 724,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 944,80 грн., усього з ПДВ - 5 668,80 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 4 від 15.05.2014 року);

- з 01 вересня 2014 року - 4 874,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 974,80 грн., усього з ПДВ - 5 848,80 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 5 від 05.09.2014 року);

- з 01 листопада 2014 року - 5 100,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 020,00 грн., усього з ПДВ - 6 120,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 10.11.2014 року);

- з 01 грудня 2014 року - 5 900,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 180,00 грн., усього з ПДВ - 7 080,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 7 від 03.12.2014 року);

- з 01 лютого 2015 року - 5 700,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 140,00 грн., усього з ПДВ - 6 840,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 9 від 05.02.2015 року);

- з 01 березня 2015 року - 8 900,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 780,00 грн., усього з ПДВ - 10 680,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 10 від 10.03.2015 року);

- з 01 квітня 2015 року - 7 200,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 440,00 грн., усього з ПДВ - 8 640,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 12 від 03.04.2015 року);

- з 01 травня 2015 року - 6 810,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 362,00 грн., усього з ПДВ - 8 172,000 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 13 від 12.05.2015 року);

- з 01 червня 2015 року - 6 600,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 320,00 грн., усього з ПДВ - 7 920,00 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 14 від 03.06.2015 року).

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 року п. 6.1 договору викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу".

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014 року п. 6.1 договору викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Відповідно до п.6.6 договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дня винесення вимоги однією із сторін.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (розділ 11 договору з урахуванням додаткових угод).

Відповідно до умов договору за актами прийому-передачі природного газу протягом з січня 2013 року, червня - серпня 2013 року, лютого - березня 2014 року на загальну суму 183 005 964,30 грн.:

- від 31.01.2013 року за січень 2013 року - 9 527,239 тис. куб. м. на суму 40 117 297,98 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.02.2013 року;

- від 30.06.2013 року за червень 2013 року - 5 235,111 тис. куб. м. на суму 22 044 005,40 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.07.2013 року;

- від 31.07.2013 року за липень 2013 року - 4 896,389 тис. куб. м. на суму 20 323 931,46 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.08.2013 року;

- від 31.08.2013 року за серпень 2013 року - 5 655,852 тис. куб. м. на суму 23 476 310,48 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.09.2013 року;

- від 28.02.2014 року за лютий 2014 року - 11 190,686 тис. куб. м. на суму 41 803 926,62 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.03.2014 року;

- від 31.03.2014 року за березень 2014 року - 9 433,690 тис. куб. м. на суму 35 240 492,36 грн. з ПДВ зі строком оплати до 20.04.2014 року (а.с. 55 - 60 том 1).

За отриманий газ відповідач розрахувався повністю, сплативши 183 005 964,30 грн. за спожитий газ у січні 2013 року, з червня по серпень 2013 року, з лютий по березень 2014 року, що також підтверджується актом звіряння від 13.01.2016 року (а.с. 8 - 10 том 2).

На підставі оплати відповідачем суми грошових коштів за спожитий газ з порушенням термінів сплати встановлених п. 6.1 договору позивачем нараховані 3% річних у сумі 902 238,58 грн. за загальний період з 20.02.2013 року по 27.11.2014 року та інфляційні втрати у сумі 6 529 422,46 грн. за загальний період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору погасив заборгованість за природній газ з порушенням встановленого договором строку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми чинного законодавства України позивачем нараховані 3 % річних у сумі 902 238,58 грн. та інфляційні втрати у сумі 6 529 422,46 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, перевіривши правильність розрахунків як позивача, так і відповідача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягає задоволенню 5 967 295,22 грн. інфляційних втрат та 890 392,51 грн. 3% річних з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем невірно взято кінцеву дату їх нарахування, а саме, в кількість днів прострочення було включено і день зарахування коштів на їх рахунок, а це не є днем прострочення, оскільки кошти вже знаходилися на рахунку позивача.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосування індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Всупереч позиції зазначеній в Постанові Пленуми Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" позивачем розраховано інфляційні нарахування з врахуванням індексу інфляції за місяць в якому виникла заборгованість.

Відповідачем зроблено контррозрахунок, відповідно до якого сума 3% річних складає 890 392,51 грн., інфляційні втрати складають5 967 295,22 грн.

Також відповідач звертає увагу суду, що відносно нього порушено провадження у справі про банкрутство №Б24/235/05. Протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлена заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушена справа про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

На думку відповідача, вимога щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу. Позовних вимог про стягнення суми боргу позивачем не заявлено, отже відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, твердження відповідача, що вимога щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу, позовних вимог про стягнення суми боргу позивачем не заявлено, отже відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, є необґрунтовані.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005 року порушено провадження у справі №Б24/235/05 про банкрутство публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообовязкового державного соціального страхування, податків та зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до статті 1 Закону, грошове зобовязання - це зобовязання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобовязань боржника не зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а 3% річних платою за користування коштами, що не були вчасно сплачені боржником, в звязку з чим останні входять до складу грошового зобовязання, як його визначено у ст. 1 Закону та не є санкціями у розумінні статті 12 Закону.

На проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання не поширюється заборона на їх нарахування у період провадження зі справи про банкрутство.

Посилання відповідача на не отримання від позивача підписаних актів приймання-передачі природного газу судом не приймається до уваги на підставі наступного.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказані вище твердження відповідача не підтверджені жодним належним доказом, крім того, пункт 6.1. договору не містить застережень щодо відстрочення оплати у випадку вчасного неотримання актів від позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 6 857 687,73 грн., з яких інфляційні втрати у сумі 5 967 295,22 грн. та 3 % річних у сумі 890 392,51 грн.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 102 865,32 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2, ідентифікаційний код 03340920) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) інфляційні втрати у сумі 5 967 295,22 грн., 3 % річних у сумі 890 392,51 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 102 865,32 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.03.2016 року.

Суддя ОСОБА_3