ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.02.2016 р. Справа№ 914/3827/14

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом:«Авеню А ехф» (Avenue A ehf.), Рейкявік, Ісландія;
до відповідача-1:«Остурбраут ехф» (Austurbraut ehf.), Рейкявік, Ісландія;
до відповідача-2:«ОСОБА_1 Інвестментс (ЮК) Лімітед» (Orange International Investments (UK) Limited), ОСОБА_2, Великобританія;
до відповідача-3:Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», м.Львів;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1:«ЕАФ ехф» (EAF ehf.), Рейкявік, Ісландія
про:переведення прав за кредитним договором та договором забезпечення і стягнення коштів

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_3, представник (довіреність від 05.01.2016р.);

від відповідача-2: не зявився;

від відповідача-3: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_2, представник (довіреність від 26.05.2015р.)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов «Авеню А ехф» (Avenue A ehf.), Рейкявік, Ісландія до «Остурбраут ехф» (Austurbraut ehf.), Рейкявік, Ісландія, «ОСОБА_1 Інвестментс (ЮК) Лімітед» (Orange International Investments (UK) Limited), ОСОБА_2, Великобританія, та Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», м.Львів, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 «ЕАФ ехф» (EAF ehf.), Рейкявік, Ісландія про переведення прав за кредитним договором та договором забезпечення і стягнення коштів.

Ухвалою суду від 08.06.2015 р. розгляд справи №914/3827/14 відкладено на 25.01.2016 р. у звязку із зверненням до компетентного органу за місцем знаходження відповідача-2 «ОСОБА_1 Інвестментс (ЮК) Лімітед» (Orange International Investments (UK) Limited) із судовим дорученням про вручення документів у порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах. Також ухвалою суду від 08.06.2015 р. було визначено дату наступного судового засідання 01.02.2016 р.

04.08.2015 р. на виконання вимог ухвали суду позивач супровідним листом (вх.№31999/15) долучив до матеріалів справи нотаріально засвідчені переклади англійською мовою документів для вручення відповідачеві-2 та наявних в матеріалах справи доказів виконання компетентними органами прохань суду про вручення документів, що надійшли від запитуваних органів Великої Британії та Ісландії.

01.09.2015 р. суд звернувся до компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії (The Senior Master for the attention of the Foreign Process Section) з проханням про вручення судових та позасудових документів.

23.11.2015 р. на адресу суду від запитуваного органу повернулося вказане прохання з відмітками щодо його виконання.

Крім того 25.06.2015 р. та 21.07.2015 р. від компетентних органів Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, а також Ісландії надійшли підтвердження щодо виконання прохань про вручення відповідачеві-2 та третій особі ухвали суду про виправлення описки від 14.04.2015 р.

У звязку з перебуванням судді Мазовіти А.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 25.01.2016 р., не відбулося.

В судове засідання 01.02.2016 р. позивач, відповідач-2 та відповідач-3 явку повноважного представника не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, вимог ухвали суду не виконали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав подане клопотання про припинення провадження у справі (вх.№3653/16 від 01.02.2016р.), зазначив, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки у відповідача-1 відсутнє місцезнаходження, філія або представництво на території України та позивачем не доведено наявність у відповідача-1 на території України рухомого або нерухомого майна, на яке можна накласти стягнення. Також, на думку відповідача-1, сторони в укладених між ними кредитних угодах та договорах застави здійснили очевидний вибір права та вибір суду, а тому усі спори, що виникають із цих договорів, є підвідомчими Окружному суду Рейкявіка та підлягають вирішенню відповідно до права Ісландії.

Крім того відповідачем-1 подано клопотання (вх.№443/16 від 01.02.2016р.) про залучення Національного банку України до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-3 ПАТ АКБ «Львів».

Вказане клопотання мотивоване тим, що позовні вимоги стосуються, зокрема, переведення на позивача прав відповідача-2 за договором субординованого боргу (депозитним договором). Як вбачається з договору, його укладено з метою утримання банком фінансових показників відповідно до вимог Національного банку України, в тому числі і розміру регулятивного капіталу на передбаченому законодавством рівні, у звязку з чим вкладником (відповідачем-2) розміщено в банку депозит для зарахування суми субординованого боргу до регулятивного капіталу банку і таким чином збільшення його розміру.

Положеннями Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001р. №368 передбачено, що регулятивним капіталом банку є сукупність основного та додаткового капіталу. В свою чергу, однією із складових додаткового капіталу є субординований борг, що враховується до капіталу банку після отримання дозволу Національного банку.

У випадку задоволення позовних вимог та переведення прав за договором субординованого боргу у Національного банку України виникне обовязок провести ідентифікацію правонаступника відповідача-2, розглянути питання про видачу дозволу щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу від нового вкладника та у випадку видачі такого скасувати існуючий дозвіл.

Відповідно до ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Враховуючи те, що рішення у справі найбільшим чином вплине на права та обовязки Національного банку України щодо ПАТ АКБ «Львів», суд вважає за необхідне залучити Національний банк України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-3.

Представник відповідача-1 стосовно суті позовних вимог підтримав відзив на позов (вх.№3655/16 від 01.02.2016 р.), просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у згаданому відзиві.

Крім того відповідачем-1 подано клопотання (вх.№2654/16 від 01.02.2016р.) про встановлення змісту іноземного права відповідно до Європейської Конвенції про інформацію щодо іноземного законодавства.

Як вказує відповідач-1, усі кредитні договори та договори застави регулюються ісландським правом, з чим, на його думку, погоджується і позивач, додаючи до позовної заяви на обгрунтування ним свої позовних вимог юридичний висновок щодо питань ісландського права.

Проте, на переконання відповідача-1, даний висновок некоректно відображає позицію ісландського права з питань, що яких його було надано, зокрема щодо питання обсягу прав кредитора-1 за кредитом-1, виконання зобовязань по якому забезпечене заставою права вимоги за кредитом-2, у випадку, коли виконання зобовязань за кредитом-2 у свою чергу забезпечено заставою права вимоги за кредитом-3, а саме: можливості кредитора за кредитом-1 предявляти вимогу безпосередньо боржнику за кредитом-3 та які умови для цього мають бути виконані у разі наявності в нього такого права. Крім того відповідач-1 зазначає, що долучений позивачем юридичний висновок на містить відповіді на питання чи передбачений правом Ісландії такий спосіб захисту прав як переведення права за договором, оскільки однією з позовних вимог позивача є переведення на нього прав за депозитним та кредитним договорами.

Таким чином, відповідач-1 просив суд направити запит згідно з Європейською Конвенцією про інформацію щодо іноземного законодавства до Міністерства Юстиції Ісландії для отримання інформації щодо права Ісландії, зокрема, з таких питань:

чи передбачений правом Ісландії такий спосіб захисту прав як «переведення права за договором»?;

який обсяг прав кредитора за Кредитом-1, виконання зобовязань по якому забезпечене заставою права вимоги за Кредитом-2, у випадку коли виконання зобовязань за Кредитом-2 у свою чергу забезпечено заставою права вимоги за Кредитом-3? Серед іншого, чи має відповідно до права Ісландії кредитор за Кредитом-1 право предявляти вимогу безпосередньо боржнику за Кредитом-3? Якщо так, то які умови для цього мають бути виконані?

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав клопотання, подані відповідачем-1, та на виконання вимог ухвали суду від 08.06.2015 р. клопотанням (вх.№3652/16 від 01.02.2016 р.) надав докази перебування у провадженні Окружного суду Рейкявіка справи №Х-85/2013 про визнання недійсними договорів, а саме: лист судді Окружного суду Рейкявіка з нотаріально посвідченим перекладом. З вказаного листа вбачається, що в провадженні суду перебуває справа стосовно спору між Остурбраут ехф, ЕАФ еф та Авеню А ехф., провадження у якій було порушено 27.09.2013 р., а наступне засідання відбудеться 09.02.2016 р.

Щодо клопотання про встановлення змісту іноземного права суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено ч.4 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

Положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що право, яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний звязок із приватноправовими відносинами (ч.2 ст.4 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

В частині 2 згаданої статті вказано, що вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Також відповідно до ст.43 Закону, сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Положеннями частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Порядок звернення з метою встановлення змісту норм права іноземної держави врегульовано Європейською конвенцією про інформацію щодо іноземного законодавства від 07.06.1968 р., до якої Україна приєдналася 14.07.1993 р. та учасником якої є також Ісландія.

Статтею 1 Конвенції визначено, що Договірні Сторони зобовязуються надавати одна одній, відповідно до положень цієї Конвенції, інформацію з питань свого цивільного та торгового законодавства і процесуального права в цих галузях, а також з питань їхнього судового устрою.

Відповідно до ст.2 Конвенції, з метою здійснення положень цієї Конвенції кожна Договірна Сторона створює або призначає один орган (далі «отримуючий заклад»):

a) для отримання від іншої Договірної Сторони запитів про надання інформації, згаданої в пункті 1 статті 1 цієї Конвенції;

b) для вжиття заходів щодо цих запитів відповідно до статті 6.

Отримуючий заклад може бути або департаментом міністерства, або іншим державним органом.

Кожна Договірна Сторона може створити або призначити один або більше органів (далі «надсилаючий заклад»), які мають отримувати від своїх судових органів запити про надання інформації і надсилати їх компетентному іноземному отримуючому закладу. Отримуючий заклад може бути призначений як надсилаючий заклад.

Запит про надання інформації завжди подається судовим органом; навіть якщо він не був складений цим органом. Запит може подаватися тільки у випадку фактичного порушення справи. (ч.1 ст.3 Конвенції).

Статтею 4 Конвенції визначено вимоги до змісту запиту про надання інформації.

Запит про надання інформації містить назву судового органу, від якого він походить, а також виклад суті справи. В ньому якнайточніше зазначаються питання, з яких бажано отримати інформацію щодо законодавства запитуваної держави, і, якщо у запитуваній державі існує більше однієї правової системи, зазначається правова система, про яку запитується інформація.

Запит містить також виклад фактів, необхідних для його належного розуміння і для складання точної та недвозначної відповіді. З метою розяснення змісту запиту, у разі необхідності, можуть додаватися копії документів.

Запит про надання інформації надсилається безпосередньо отримуючому закладу запитуваної держави надсилаючим закладом або, при відсутності такого закладу, судовим органом, від якого він походить (ст.5 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст. 125 ГПК України, уразі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами. (ч.2 ст.125 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зважаючи на те, що у суду виникла необхідність встановити зміст норм іноземного права, провадження у справі слід зупинити до моменту одержання судом відповіді на запит про надання інформації.

Керуючись ст.ст. 4, 79, 86, 125 ГПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про міжнародні договори України», ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5 Європейської конвенції про інформацію щодо іноземного законодавства, суд

УХВАЛИВ:

1. Звернутися до компетентного органу Ісландії із запитом про надання інформації щодо законодавства у порядку, встановленому Європейською конвенцією про інформацію щодо іноземного законодавства.

2. Зупинити провадження у справі до одержання судом відповіді на запит від компетентного органу Ісландії .

3. Залучити Національний банк України, 01601, м.Київ, вул.Інститутська, 9, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1.

4. Зобовязати позивача:

- надіслати третій особі Національному банку України копію позовної заяви з доданими до неї документами, докази надіслання надати суду.

5. Витребувати у відповідача-2 та відповідача-3:

документи, які підтверджують наявність коштів у сумі 2 999 980 доларів США на рахунках ОСОБА_1 Інвестментс (ЮК) Лімітед, відкритих в ПАТ АКБ «Львів» та документи про рух коштів на вказаних рахунках (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи).

6. Зобовязати відповідача-1 у найкоротший строк:

надати суду належним чином нотаріально засвідчений переклад англійською мовою (у двох примірниках) наступних документів:

- ухвали про порушення провадження у справі №914/3827/14 від 30.10.2014 р.;

- ухвали про зупинення провадження у справі №914/3827/14 від 01.02.2016 р.;

- запиту про надання інформації з доданими документами.

7. Про поновлення провадження у справі, час і місце наступного судового засідання учасники процесу будуть повідомлені ухвалою суду.

Суддя Мазовіта А.Б.