РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/22530/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк"

до Приватного підприємства "Розбудова"

про застосування наслідків недійсності правочину, звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу його в управління

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Мушкало С.М. - за дов.;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемка Р.А. звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "Розбудова" про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 6 861 021,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов Кредитний договір №154-211008 від 21.10.08р.

Ухвалою від 18.12.2015 р. порушено провадження по справі, розгляд справи призначено на 19.01.2016 р.

19.01.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 19.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 09.02.2016 р.

09.02.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 09.02.16р. розгляд справи відкладено на 18.02.16р.

Представник відповідача в судове засідання 18.02.16 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 18.02.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, заслухавши представників сторін, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.10.08р. Публічне акціонерне товариство «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» (далі - Банк/Позивач/Іпотекодержатель) та Приватне підприємство «Розбудова» (далі - Позичальник/Відповідач/Іпотекодавець) уклали Кредитний договір №154-211008, до якого в подальшому укладались додаткові угоди (далі - Кредитний договір).

Згідно умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 1 800 000,00 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень з процентною ставкою 25% річних. Кредит був наданий Позичальнику на строк до 20.10.2010р.

Протягом дії Кредитного договору до нього вносилися зміни та доповнення, а саме:

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 06.04.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 1 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 28.04.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 5 800 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 30.06.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 22 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 17.07.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 11 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 20.07.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 5 800 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 03.08.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 1 800 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 11.02.2010 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 2300 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 01.07.2010 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 3 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 28% річних:

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 16.09.2010 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 3 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2010 року зі сплатою 21% річних:

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 19.10.2010 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 3 000 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2015 року зі сплатою 21% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 02.03.2011 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 500 000,00 грн. строком по 20 жовтня 2015 року зі сплатою 21% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 02.08.2011 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 4 000 000.00 грн. строком по 20 жовтня 2015 року зі сплатою 21% річних;

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 01.02.2012 р. до Кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими, Позичальнику надавався кредит у розмірі 5000 000.00 грн. строком по 20 жовтня 2015 року зі сплатою 21% річних;

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, проценти за Кредит нараховуються щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Пунктом 7.2. Кредитного договору Сторони погодили, що Позичальник сплачує проценти в строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем нарахування на рахунок № 20.

Пунктом 6.5. кредитного договору Сторони передбачили, що при недотриманні строків повернення кредиту та/або недотриманні строків сплати процентів Позичальник зобов'язується сплачувати Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який стягується пеня.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, починаючи з 01.06.2014 року Позичальником зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконуються, у Позичальника існує прострочена заборгованість по сплаті відсотків, що відповідно до положень статей 1050, 1054 ЦК України надає Банку право достроково вимагати повернення усієї суми заборгованості.

Таким чином, станом на 10.08.2015 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить:

Заборгованість по кредиту - 5 474 799,69 грн.,

Заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 341 590,17 грн.,

неустойка (за період з 07.07.2014-06.01.2015 р.р). - 44 631,76 грн.,

а всього - 6 861 021,62 грн.

01.07.2010р. Банк та Приватне підприємство «Розбудова» уклали Договір іпотеки № 469-010710/1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 986 (далі - Договір іпотеки).

Відповідно до пункту 1.1 Договору іпотеки останній забезпечує вимоги Банку, що випливають з Кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.3 Договору іпотеки предметом іпотеки є нежила споруда, загальною площею 94,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 100, реєстраційний №30718232 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежилої споруди №598, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 30.12.2009р. за реєстровим №5215, право власності зареєстровано в Комунальному підприємству «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна», 15 березня 2010 року та записано в реєстрову книгу №199п-150, з реєстровим №9775п, реєстраційне посвідчення №017270.

Відповідно до пункту 3.1.4. Договору іпотеки в разі невиконання або часткового невиконання забезпечених за ним зобов'язань Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до умов Договору іпотеки та чинного законодавства, та за рахунок вирученої від реалізації Предмету іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу.

18.11.2013р. Банк та Іпотекодавець уклали договір про розірвання Договору іпотеки. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно умов якого Договір іпотеки розривався, зобов'язання сторін за Договором іпотеки припинялись.

Укладаючи договір про розірвання Договору іпотеки. Банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог до Відповідача, прийняв на себе зобов'язання звільнити Предмет іпотеки від обтяження забороною на відчуження та іпотекою без сплати Іпотекодавцем та без покладення на останнього обов'язку щодо сплати суми заборгованості за Кредитним договором, що був забезпечений Договором іпотеки.

Відповідно до частини 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду:

протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

10.08.2015р. позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення №1762-6-21

про нікчемність договору про розірвання Договору іпотеки з пропозицією погасити заборгованість за Кредитним договором, шо забезпечувався Договором іпотеки.

За змістом частини 2 ст. 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним).

В силу приписів частини 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі. - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому частиною 4 цієї статті встановлено, що правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь - якою заінтересованою особою (ч. 5).

Таким чином, нікчемність правочину дозволяє заінтересованій без судового вирішення спору відмовитися від виконання правочину та звернутися до суду з позовом про примусове вживання правових наслідків нікчемності правочину від іншої сторони (відповідача) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

Згідно з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Тимчасова адміністрація у Банку була запроваджена 16.07.2014р. на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №57.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Згідно ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ст. 526 ЦКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦКУ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Передача предмету іпотеки в управління Банку дозволить належним чином здійснювати контроль за станом використанням нерухомого майна, отримувати відповідні грошові кошти від його управління та направляти їх на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоїн. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення і предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України! розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою дія реалізації права іпотекодержателі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавеці у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, ще відповідає положенням статті 124 Конституції України. Аналогічний висновок викладений і в практиці Вищого господарського суду України (зокрема, Постанови Вищого господарського суду України від 12.08.2014р. по справі №7/29/2012/5003, від 27.11.2014р. по справі №914/1015/14, від 19.11.2012р. по справі №5021/2797/2011, від 08.10.2012р. по справі №19/148, від 23.09.2013р. по справі №5023/9070/11).

Таким чином, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації, є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині передати в управління нежилу споруду, зобов'язати передати оригінал правовстановлюючих документів, надати право на отримання будь-яких документів, надати право на отримання всіх будь-яких платежів за користування нежилою спорудою, надати право здійснювати дії, пов'язані з управлінням нежилою спорудою, надати право користування послугами охорони, не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на нежилу споруду, загальною площею 94,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 100, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 469-010710/І від 01.07.2010р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, просп. Московський, буд. 16, ) та приватним підприємством «Розбудова» (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд.37; ) в рахунок задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за Кредитним договором № 154-211008 від 10.10.08р. укладеним між публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та приватним підприємством «Розбудова» в сумі 6 861 021 (шість мільйонів вісімсот шістдесят одну тисячу двадцять одну) грн. 62 коп. в тому числі заборгованість по кредиту - 5 474 799 (п'ять мільйонів чотириста сімдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 69 коп., заборгованість по відсоткам - 1 341 590 (один мільйон триста сорок одну тисячу п'ятсот дев'яносто) 17 коп.., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 44 631 (сорок чотири тисячі шістсот тридцять одну) грн.. 76 коп.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за Договором іпотеки №469-010710/1 від 01.07.2010р. укладеним між публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, просп. Московський, буд. 16, ) та ) та приватним підприємством «Розбудова» (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд.37; ), а саме: нежилої споруди, загальною площею 94,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 100, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною згідно оцінки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності.

Стягнути з приватного підприємства «Розбудова» (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд.37; ) до Державного бюджету України, 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.02.16р.

Суддя І.О.Домнічева