ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 р. Справа №917/494/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Кременчукгаз" ( вул. Г. Бреста, 46, буд. 12, м. Кременчук, Полтавська область)

про стягнення грошових коштів у розмірі 275 669 433,89 грн.

Колегія суддів: головуючий суддя Киричук О. А., суддя Тимощенко О.М., суддя Безрук Т.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 14-127 від 13.05.14 р.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 10-74/2109 від 23.02.2015 р., ОСОБА_4 № 10-74/2103 від 23.02.15 р.

від третьої особи: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 275 669 433,89 грн., у тому числі 128 128 758,66 грн. основного боргу за договором № 294-ПР купівлі-продажу природного газу від 18.02.2014р., 59 370 852,47 грн. пені, 8 252 590,19 грн. 3% річних, 79 917 232,57 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.03.2015 р. порушено провадження у справі № 917/494/15.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.04.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Кременчукгаз".

Ухвалою від 05.05.2015р. було зупинено провадження у справі № 917/494/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/8877/15.

16.11.15р. у зв"язку з вирішенням справи № 910/8877/15, та набранням рішенням законної сили після перегляду Київським апеляційним господарським судом, поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 04.01.16 р. призначено колегіальний розгляд справи.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Киричук О. А., суддя Тимощенко О.М., суддя Безрук Т.М.

Позивачем подана заява про уточнення позовних вимог (вх. № 16325 від 10.11.15 р.), яка прийнята судом до розгляду. З урахуванням зазначеного, судом розглядаються вимоги про стягнення 119 502 826,56 грн. основного боргу, 59 370 852,47 грн. пені, 3% річних у розмірі 10 817 412,23 та 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідачем 21.04.2015р. через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву (вх. № 5770 від 21.04.2015 р.) та 26.01.2016р. в судовому засіданні - доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких він проти позову заперечує.

ОСОБА_3 того, відповідачем 21.04.2015р. надано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 5771 від 21.04.2015 р.), 26.11.2015р. - доповнення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 17221 від 26.11.2015 р.), в яких він просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до тисячі гривень. Клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій судом задоволені частково за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення суду.

В обгрунтування вимог та заперечень сторонами подавалися пояснення по справі, зокрема, позивачем - 05.05.2015р. за вх. № 6521, відповідачем - 05.05.2015р. за вх. № 6520, 08.12.2015р. за вх. № 17858, № 17860, 31.12.2015р. за вх. № 18776.

Відповідач в судові засідання 08.12.2015р., 26.01.2016р., 01.03.2016р. надав клопотання про припинення провадження у справі у зв"язку з частковою сплатою ним суми основного боргу, які судом задоволені за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення суду.

04.01.2016р. відповідачем надано контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних (вх. № 59 від 04.01.2016 р.).

26.02.2016р. на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2016р. відповідачем надані додаткові докази для залучення до матеріалів справи (вх. № 2471 від 26.02.2016р.)

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав за обгрунтуванням, наведеним у позовній заяві та додаткових поясненнях в редакції заяви про уточнення позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували за обгрунтуванням, наведеним у відзиві, додаткових поясненнях просили суд зменшити розмір штрафних санкцій та припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості, що була ним погашена.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 2676-БО (далі - Договір, а.с. 8-13).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- п.1. Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

- п. 2.1. Продавець передає Покупцю з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 314 890 тис.куб.м.;

- п.3.3. приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу;

- п. 3.4. не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами;

- п.6.1. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

- п.7.2. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання пункту 6.1 умов цього договору він повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. договору за даними Єдиного державного реєстру судових рішень викладено в редакції Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2015р., яке набрало законної сили 10.06.2014р.);

- п. 11.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1- № 6 сторони змінювали ціну газу.

Позивач вказує, що на виконання п. 2.1. Договору він поставив протягом січня - липня 2014р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 802 601 536,50 грн.

В підтвердження поставки позивачем надані акти приймання - передачі природного газу від 18.06.14 за газ поставлений у січні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.14 за газ спожитий у січні 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у лютому 2014 року, корегуючий акт від 20.06.14 за газ спожитий у лютому 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у березні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.14 за газ спожитий у березні 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у квітні 2014 року, корегуючий акт від 20.06.14 за газ спожитий у квітні 2014 року, від 18.06.14, від 30.06.14, від 31.07.14 (копії актів додані до позовної заяви).

Як зазначає позивач, з порушенням строку, визначеного п.6.1. Договору, частково розрахувався за доставлений природний газ, заборгованість відповідача за даними позивача становить 119 502 826,56 грн.

Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у визначені договором строки, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення 119 502 826,56 грн. основного боргу, 59 370 852,47 грн. пені, 3% річних у розмірі 10 817 412,23 та 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом січня - липня 2014р. належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки природного газу, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 18.06.14 за газ поставлений у січні 2014 року, корегуючим актом від 20.06.14 за газ спожитий у січні 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у лютому 2014 року, корегуючим актом від 20.06.14 за газ спожитий у лютому 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у березні 2014 року, корегуючим актом від 20.06.14 за газ спожитий у березні 2014 року, від 18.06.14 за газ поставлений у квітні 2014 року, корегуючим актом від 20.06.14 за газ спожитий у квітні 2014 року, від 18.06.14, від 30.06.14, від 31.07.14 (акти підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками).

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України частково оплатив отриманий у протягом січня - липня 2014р. природний газ з порушенням встановлених у Договорі строків. Зокрема, станом на 30.09.2015р. (як відображено в виписці по операціях по підприємству та розрахунку, що додані до заяви про уточнення) відповідачем загалом сплачено 683 098,709,94 грн. вартості природного газу, залишок боргу становив 119 502 826,56 грн.

Проте, під час розгляду даної справи відповідачем додатково погашено частину боргу, зокрема, платіжними дорученнями №43239229 від 05.05.15р. на суму 86 631,97 грн., №54173340 від 27.10.15р. на суму 13 563,15 грн., №54217254 від 28.10.15р. на суму 6 238,36 грн., №54259022 від 29.10.15р. на суму 33 881,51 грн., №54306326 від 30.10.15р. на суму 1 194 898,54 грн., №54397335 від 02.11.15р. на суму 315 899,07 грн., №55559519 від 25.11.15р. на суму 72 612,65 грн., №55624792 від 26.11.15р. на суму 13 362,71 грн., №55876893 від 30.11.15р. на суму 113 583,06 грн., №55974944 від 01.12.15р. на суму 932 324,42 грн., №58003778 від 05.01.16р. на суму 1 852 299,51 грн., №58130546 від 06.01.16р. на суму 1 363 578,32 грн., №58434466 від 14.01.16р. на суму 624 268,83 грн., №59140526 від 27.01.16р. на суму 71 967,95 грн., №59186718 від 28.01.16р. на суму 6 681,36 грн., №59240503 від 29.01.16р. на суму 83 516,95 грн., №59337488 від 01.02.16р. на суму 1 164 904,99 грн., №59396123 від 02.02.16р. на суму 39 493,99 грн., №59435459 від 03.02.16р. на суму 87 717,50 грн., №59473936 від 04.02.16р. на суму 45 295,08 грн., №59483150 від 04.02.16р. на суму 66 790,14 грн., №59517196 від 05.02.16р. на суму 35 086,33 грн., №59589325 від 08.02.16р. на суму 545 580,41 грн., №59763990 від 09.02.16р. на суму 72 233,79 грн., №59830407 від 10.02.16р. на суму 180 167,64 грн., №59887357 від 11.02.16р. на суму 552 720,38 грн., №60517325 від 24.02.16р. на суму 16 035,25 грн., №60579279 від 251.02.16р. на суму 56 791,53 грн., №60804922 від 26.02.16р. на суму 6 681,36 грн., №60891086 від 29.02.16р. на суму 1 268 978,78 грн. (копії платіжних доручень надані в матеріали справи).

За даних обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 108 615 673,09 грн. боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в частині позовних вимог щодо стягнення 10 887 153,47 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Клопотання відповідача про припинення провадження у справі в частині сплаченої ним суми основного боргу судом задовольняється як таке, що відповідає чинним процесуальним нормам.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 10 817 412,23 грн. 3% річних за період з 15.02.2014 р. по 30.10.2015 р., 135 849 244,17 грн. інфляційних за період з лютого 2014р. по вересень 2015р. (з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати отриманого природного газу за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними та такими, що підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання пункту 6.1 умов цього договору покупець повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 59 370 852,47 грн. пені за період з 15.02.2014 р. по 30.10.2015 р. (з урахування моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати отриманого природного газу по кожному окремому акту), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", а тому вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі є правомірними (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

При цьому, судом не взяті до уваги заперечення відповідача з огляду на наступне.

Так, відповідач у відзиві вказує на те, що у нього зобов'язання по повному розрахунку за поставлений газ виникало не раніше поверненням на його адресу відповідних актів приймання-передачі газу. Зокрема, заперечуючи позов, відповідач посилається на те, що у відповідності до п. 3.4 договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільчого (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, а продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільчому (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Відповідач вказує, що акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами і, що позивачем в порушення вимог п. 3.4 договору не було повернуто на адресу відповідача своєчасно примірники підписаних актів приймання-передачі газу, отже у відповідача були відсутні підстави здійснювати кінцевий розрахунок по спожитому газу відповідно до п. 6.1 договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином визначений сторонами в договорі строк оплати не пов'язаний з датою надходження до відповідача актів приймання-передачі.

Також в договорі відсутні умови щодо звільнення відповідача від оплати отриманого газу в разі неповернення йому актів чи щодо перенесення строку оплати до дати повернення актів.

ОСОБА_3 цього, за умовами спірного договору акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, але саме відповідач, як покупець, зобов'язується скласти та надати продавцеві акти приймання-передачі, в яких зазначати фактичні обсяги переданого природного газу. Враховуючи той факт, що саме відповідач є покупцем за договором, що саме відповідач складає акти приймання-передачі газу і що відповідач не оспорює належне виконання позивачем зобов'язань щодо поставки газу, не підписання актів приймання-передачі вже фактично поставленого газу жодним чином не перешкоджає відповідачу провести розрахунок за обсяг природного газу, який ним не оспорюється. Отже, відповідач, який щомісячно самостійно визначає обсяг спожитого ним газу, мав оплатити визначені ним обсяги. За наявності розбіжностей щодо обсягів поставки газу, сторони не позбавлені права провести коригування та усунення розбіжностей. Відсутність підписаного акту приймання-передачі не перешкоджає відповідачу оплатити отриманий ним газ і, відповідно, не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому позивачем природний газ у визначений договором строк.

Таким чином, посилання відповідача на відстрочення виконання зобов'язання на підставі статті 613 ЦК України в зв'язку з простроченням кредитора, а саме неможливості проведення відповідачем платежів до отримання актів є необґрунтованим.

Такі висновки також відповідають правовим позиціям Вищого господарського суду України, викладеним у постановах від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 13.11.2014р. у справі № 924/943/14, від 11.07.2013р. у справі №5021/1407/12, від 10.04.2014р. у справі №5021/1407/12. Дані постанови оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Посилання відповідача на те, що договір підписаний з протоколом розбіжностей, які врегульовані сторонами лише 10.06.2014р., а тому договірні відносини за даним договором виникли лише з 10.06.2014р., нарахування штрафних санкцій можливе лише з 25.06.2014р. спростовуються умовами договору, зокрема наступними.

Так, у п.11.1 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. У п.7.2 договору, який за даними Єдиного державного реєстру судових рішень викладено в редакції саме відповідача -Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» - згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2015р., яке набрало законної сили 10.06.2014р., сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу) покупець повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. договору ).

Посилання відповідача на те, що 03.12.2015 року між позивачем, відповідачем, Головним управлінням державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", ДП "Енергоринок" укладено договір № 166/375-в про організацію взаєморозрахунків, який змінює строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу, є безпідставним з огляду на відсутність доказів виконання відповідачем грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу.

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення, відповідач надав суду заяву про зменшення розміру стягуваної пені до однієї тисячі гривень в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що його підприємство має незадовільний майновий стан, який викликаний несвоєчасними розрахунками за енергоносії, що, в свою чергу, не дає можливості ПАТ «Полтаваобленерго» своєчасно розраховуватися з кредиторами за відповідними господарськими зобов'язаннями в тому числі із Позивачем, а тому є підставою для зменшення штрафних санкцій; підприємство не може обмежити своїх боржників в споживанні теплової енергії, гарячої води і пари, які в свою чергу несвоєчасно розраховуються з ПАТ «Полтаваобленерго»; стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для ПАТ «Полтаваобленерго», що спотворить дійсне правове призначення штрафний санкцій та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Зокрема, відповідач зазначає, що філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ займається виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії. Внаслідок цього діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковою, що підтверджується звітом про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2012 року, 12 місяців 2013 року та за 12 місяців 2014 року. Також, ПАТ «Полтаваобленерго», обґрунтовуючи свій незадовільний майновий стан зазначає, що споживачі, особливо підприємства житлово-комунальної сфери, бюджетні установи та населення, мають постійно значну заборгованість за спожиті електричну і теплову енергії (інформація про розмір заборгованості подається ПАТ «Полтаваобленерго» до Міністерства палива та енергетики України, в матеріали справи додана інформація за формою №1-16-енерго за травень 2013 року, за червень 2013 року, за грудень 2013 року, за лютий 2014 року, за квітень 2015 року та за червень 2015 року).

ОСОБА_3 того, відповідач вказує, що філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої продається Державному підприємству «Енергоринок» згідно Договору №5316/01/481 від 24.02.2009 року (далі Договір №5316/01/481). Весь обсяг виробленої електричної енергії в Україні продається виключно Державному підприємству «Енергоринок». ДП «Енергоринок» не своєчасно розраховується за куповану електричну енергію з ПАТ «Полтаваобленерго», тому має значну непогашену заборгованість, що стало зростає. В підтвердження вказаної заборгованості відповідачем надані акти звірки взаємних розрахунків між ПАТ «Полтаваобленерго» та ДП «Енергоринок» за 2010-2015 роки.

Серед підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звертає увагу суду на його виробниче становище, зокрема на те, що дане підприємство постачає електричну енергію для всіх споживачів Полтавської області та теплову енергію для споживачів Автозаводського району м. Кременчук. ОСОБА_3 того, закупівля газу здійснюється для виробництва теплової та електричної енергії для комунально-побутових споживачів (населення, гуртожитки, релігійні організації, творчі спілки та інші), для виробництва теплової та електричної енергії для бюджетних організації (дитячі садки, школи, лікарні та ін. державні та комунальні структури), для виробництва теплової та електричної енергії для власних потреб (промислові споживачі (підприємства).

Також у клопотанні про зменшення розміру неустойки відповідач зазначає, що стягнення розміру пені в заявленому позивачем розмірі із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для ПАТ «Полтаваобленерго», що спотворить дійсне правове призначення штрафний санкцій та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає частково задоволенню за наступного мотивування.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи заперечення позивача, часткове виконання боржником зобов"язань за Договором, той факт, що відповідач забезпечує погашення заборгованості за рахунок власних коштів, скрутне фінансове становище підприємства відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 20%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 47 496 681,47 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 108 615 673,09 грн. боргу, 47 496 681,47 грн. пені, 3% річних у розмірі 10 817 412,23 та 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в частині позовних вимог щодо стягнення 10 887 153,47 грн. боргу - провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11 874 171 грн. пені задоволенню не підлягають.

Пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Оскільки, сплата частини основної заборгованості відповідачем була проведена після порушення провадження у даній справі, понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 80 (п.1-1 ч.1), 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ ,01001; ) 108 615 673,09 грн. боргу, 47 496 681,47 грн. пені, 10 817 412,23 грн. 3% річних, 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань, 73080,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Відмовити в частині стягнення 11874171 грн. пені.

4.В іншій частині - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 04.03.2016р.

Головуючий суддя Киричук О.А.

Суддя Тимощенко О.М.

Суддя Безрук Т.М.