КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 911/3372/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія ТІС"

на рішення господарського суду Київської області від 06.10.2015р.

у справі № 911/3372/15 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „БСК Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія ТІС"

про стягнення 183 776,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,БСК Транс" (далі - позивач) звернулося в господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія ТІС" (далі - відповідач) про стягнення 183 776,40 грн. заборгованості за договором № 010214 від 01.02.2014р., з яких: 117 530,00 грн. основний борг, 29 158,09 грн. - пеня, 35 525,84 грн. інфляційних втрат, 1 562,47 грн. - 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.10.2015р. у справі №911/3372/15 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 117 530,00 грн. заборгованості, 27 900,42 грн. пені, 1 511,84 грн. - 3% річних, 30 335,71 грн. інфляційних втрат та 3 545,56 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 06.10.2015р. у справі № 911/3372/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені в рішенні суду не ґрунтуються на повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності. Зокрема, на думку скаржника, всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009р. № 207 ,,Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", жодних копій або оригіналів для огляду, ліцензій на перевезення (ліцензійних карток), полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності йому надано не було. Крім того, як вказує скаржник, товарно - транспортні накладні виписані з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, в усіх товарно - транспортних накладних складених бухгалтером ОСОБА_2, в графі ,,бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника)", відсутній підпис такої особи, та в більшості товарно - транспортних накладних в графі ,,отримав водій/експедитор" відсутній підпис водія - експедитора.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.02.2016р.

02.02.2016р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Сухового В.Г. на лікарняному.

Ухвалою суду від 08.02.2016р. розгляд скарги у справі призначено на 23.02.2016р.

В судовому засіданні 23.02.2016р. представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 127.

Згідно з п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи його належне повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2014р. між ТОВ ,,Компанія ,,ТІС" (далі - замовник, відповідач) та ТОВ „БСК Транс" (далі - виконавець, позивач) укладено договір № 010214, за змістом п.1.1 якого даний договір регулює взаємовідносини між замовником та виконавцем при здійсненні перевезень по місту Києву та Україні вантажним автомобільним транспортом. Замовник надає вантаж, а виконавець організовує перевезення цього вантажу автомобільним транспортом.

Ціни по кожному перевезенню вантажу, дата подачі автомобіля та маршрут обумовлюються окремими заявками, які завіряються сторонами по телефаксу або умови перевезення обумовлюються усно (п.2.1).

Згідно з п.п. 2.2, 3.3, 5.1 договору, замовник зобов'язується своєчасно оплачувати рахунки виконавця, протягом 7 банківських днів, з моменту отримання оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідачем, у період з 03.12.2014 по 07.04.2015, надано позивачу 35 заявок на транспортний засіб, копії наявні у матеріалах справи.

На підставі наданих відповідачем заявок, позивачем, у період з 03.12.2014 по 08.04.2015 надані послуги з перевезення вантажу, про що свідчать наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками обох сторін.

Для оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу, позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури, копії яких, у кількості 35 штук, наявні у матеріалах справи, всього на суму 117 530,00 грн.

Виконання зобов'язань позивача у вищевказаних перевезеннях, погоджено сторонами складанням актів про виконання робіт, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками обох сторін, згідно з якими позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги з перевезення вантажу, всього на суму 117 530,00 грн. і зазначено, що сторони претензій не мають.

Відповідні акти містять інформацію, що ідентифікує їх з договором та конкретними перевезеннями вантажу, у тому числі, зазначені реквізити всіх документів, що складаються за умовами договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає про те, що відповідачем порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати наданих послуг, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість, яка становить 117 530,00 грн.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з договору №010214 від 01.02.2014р. він є договором перевезення вантажу, взаємовідносини сторін за яким врегульовано положеннями глави 64 ЦК України.

Статтею ст. 909 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи заявок відповідача на транспортний засіб, товарно-транспортних накладних, рахунків-фактур, актів про виконання робіт, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, позивачем належним чином виконано умови договору та надано послуги з перевезення вантажу відповідача на загальну суму 117 530,00 грн.

Надані послуги прийняті відповідачем без зауважень, про що свідчать акти про виконання робіт, в яких зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Таким чином, слід дійти висновку, що послуги за договором позивачем надано відповідачу належної якості та погодженої сторонами вартості, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, докази повної оплати спірних послуг у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З огляду на викладене, враховуючи умови п. 2.2 договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача наявне грошове зобов'язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане, тому позовна вимога про стягнення 117 530,00 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 29 158,09 грн. пені колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 5.2 договору при несплаті замовником транспортних послуг в термін, вказаний в заявці, він сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожен день прострочки оплати.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний судом першої інстанції, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вказана вимога позивача про стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання в сумі 29 158,09 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 27 900,42 грн. за період з 16.12.2014р. по 30.07.2015р.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 35 525,84 грн. інфляційних втрат, 1 562,47 грн. - 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі судом встановлено неналежне виконання відповідачем обов'язку по сплаті наданих послуг за договором, тому нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним, розрахунки виконані судом першої інстанції є вірними, тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме, інфляційні втрати у розмірі 30 335,71 грн. за період грудень 2014р. - червень 2015р. та 3 % річних у розмірі 1 511,84 грн. за період з 16.12.2014р. по 30.07.2015р.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначив, що всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009р. № 207 ,,Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні", жодних копій або оригіналів для огляду, ліцензій на перевезення (ліцензійних карток), полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності йому надано не було.

Колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими з огляду на те, що вимоги вказаної Постанови не розповсюджуються на правовідносини між сторонами, оскільки право вимагати зазначені в ній документи надано особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім того, наявність чи відсутність зазначених відповідачем документів не ставиться в залежність від зобов'язання сплатити кошти за надані послуги.

Посилання скаржника на ту обставину, що товарно - транспортні накладні виписані з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, в усіх товарно - транспортних накладних складених бухгалтером ОСОБА_2, в графі ,,бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника)", відсутній підпис такої особи, та в більшості товарно - транспортних накладних в графі ,,отримав водій/експедитор" відсутній підпис водія - експедитора також є необґрунтованими, оскільки не спростовують факту надання послуг, які прийняті відповідачем за актами про виконання робіт з відміткою про відсутність претензій сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 06.10.2015р. у справі № 911/3372/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 06.10.2015р. у справі № 911/3372/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія ТІС" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко