ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2016р. Справа№ 914/4341/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «50х50», м.Миколаїв Львівської області

до відповідача ОСОБА_1 приватної фірми «Будекстра», м.Львів

про стягнення 100 900,11 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 22.02.2016р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю « 50х50» до відповідача ОСОБА_1 приватної фірми «Будекстра» про стягнення 130 145,91 грн., з яких 36 687,45 грн. основний борг, 10 218,18 грн. пеня, 5 932,24 грн. 3% річних та 77 308,04 грн. інфляційні втрати.

01.03.2016р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю « 50х50» просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 приватної фірми «Будекстра» 100 900,11 грн., з яких 12 281,66 грн. пеня, 6 767,86 грн. 3% річних та 81 850,59 грн. інфляційні втрати. Позивач зменшив розмір позовних у звязку з погашенням відповідачем під час розгляду даної справи основного боргу.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача подав клопотання (вх.№9030/16 від 03.03.2016р.) про долучення до матеріалів справи оригіналів банківських виписок за період з серпня 2012р по січень 2016р. Представник позивача позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях до позовної заяви.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак подав клопотання (вх.9074/16 від 04.03.2016р.) про призначення колегіального розгляду справи та відкладення розгляду справи на іншу дату для надання можливості подати контррозрахунок позовних вимог, оскільки на думку ОСОБА_1 приватної фірми «Будекстра» у новому розрахунку позовних вимог існують розбіжності у нарахуваннях.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, оскільки суд обмежений строками розгляду спору, передбаченими ст.69 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.46 ГПК України будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Однак, оцінивши складність даної справи, суд не вбачає підстав передбачених ст.46 ГПК України для призначення колегіального розгляду справи. Водночас, в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю « 50х50» (надалі продавець) та ОСОБА_1 приватною фірмою «Будекстра» (надалі покупець) укладено договір поставки №П-10 від 02.01.2014р. та договір купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р., відповідно до умов яких продавець зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити цемент та інші будівельні матеріали (надалі товар) та послуги у кількості, асортименті, терміни і за ціною відповідно до умов даних договорів та додатково погоджених специфікацій, що є невідємною частиною даних договорів.

Відповідно до п.4.2. договору поставки №П-10 від 02.01.2014р. оплата покупцем за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця з відтермінуванням оплати 30 календарних днів з моменту відвантаження.

Згідно із п.4.2. договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р. оплата покупцем за товар проводиться коштами на умовах 100% попередньої оплати на поточний рахунок продавця. До окремих поставок за умови попереднього погодження з продавцем можливе відтермінування оплати товару до 15-ти календарних днів з моменту відвантаження.

Як стверджує позивач, він належним чином виконував умови договорів, однак відповідач в порушення умов договорів не здійснив вчасної оплати поставленого йому товару.

Зокрема позивач зазначає, що порушення строків оплати відбулося по наступних накладних: №2 від 06.01.2014р. на суму 26 406,00 грн. (по договору поставки №П-10 від 02.01.2014р.), №2467 від 20.11.2013р. на суму 22 005,00 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.), №2425 від 14.11.2013р. на суму 22 005,00 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.), №2365 від 06.11.2013р. на суму 22 005,00 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.), №2363 від 06.11.2013р. на суму 22 005,00 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.), №2338 від 04.11.2013р. на суму 22 375,50 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.), №2318 від 01.11.2013р. на суму 22 375,50 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.) та №2199 від 21.10.2013р. на суму 22 375,50 грн. (по договору купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р.).

Пунктом 5.2. договорів передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, згідно умов даних договорів, він сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день протермінування.

Таким чином у звязку із порушенням строків оплати поставленого відповідачу товару, позивачем на підставі п.5.2. нараховано відповідачу пеню в розмірі 12 281,66 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України відповідачу за порушення строків оплати поставленого йому товару нараховано 6 767,86 грн. 3% річних та 81 850,59 грн. інфляційних втрат.

Отже загальний розмір заборгованості, яку позивач відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача становить 100 900,11 грн., з яких 12 281,66 грн. пеня, 6 767,86 грн. 3% річних та 81 850,59 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки №П-10 від 02.01.2014р. та договір купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р., відповідно до умов яких позивач зобовязується поставити, а відповідач прийняти та оплатити цемент та інші будівельні матеріали та послуги у кількості, асортименті, терміни і за ціною відповідно до умов даних договорів та додатково погоджених специфікацій, що є невідємною частиною даних договорів.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором постачання №П-10 від 02.01.2014р. підтверджується накладною №2 від 06.01.2014р. на суму 26 406,00 грн.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №П-65 від 06.08.2012р. підтверджується наступними накладними: №2467 від 20.11.2013р. на суму 22 005,00 грн., №2425 від 14.11.2013р. на суму 22 005,00 грн., №2365 від 06.11.2013р. на суму 22 005,00 грн., №2363 від 06.11.2013р. на суму 22 005,00 грн., №2338 від 04.11.2013р. на суму 22 375,50 грн., №2318 від 01.11.2013р. на суму 22 375,50 грн. та №2199 від 21.10.2013р. на суму 22 375,50 грн.

Із поданих матеріалів, а саме із поданих позивачем накладних, банківських виписок та розрахунку позовних вимог вбачається, що відповідач порушив строки оплати поставленого йому товару.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши інфляційних втрат, суд дійшов висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 81 850,59 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню частково. Відповідно до здійсненого перерахунку, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 81 826,55 грн. інфляційних втрат.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до п.4.2. договору поставки №П-10 від 02.01.2014р. оплата покупцем за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця з відтермінуванням оплати 30 календарних днів з моменту відвантаження.

Із уточненого розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач нараховує 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по накладній №2 від 06.01.2014р. за період з 05.02.2014р. по 12.10.2015р. Однак беручи до уваги умови п.4.2. договору поставки №П-10 від 02.01.2014р. першим днем протермінування оплати є 06.02.2014р., тобто 31-ий день, а не 30-ий день з моменту відвантаження.

Однак, при цьому із уточненого розрахунку вбачається, що позивачем вірно визначено кількість днів протермінування по вказаній накладній (614 днів), оскільки у періоді з 05.02.2014р. по 12.10.2015р. є 615 днів, а не 614 днів.

Періоди нарахування 3% річних на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по іншим накладним позивачем визначено вірно.

Таким чином перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 6 767,86 грн. 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 5.2. договорів передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, згідно умов даних договорів, він сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день протермінування.

Аналогічно як і у випадку нарахування 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по накладній №2 від 06.01.2014р., позивачем невірно визначено перший день виникнення заборгованості. Однак при цьому позивачем вірно визначено кількість днів нарахування пені.

Таким чином перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 12 281,66 грн. пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню частково. Зокрема з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 281,66 грн. пені, 6 767,86 грн. 3% річних та 81 826,55 грн. інфляційних втрат.

Стосовно заперечення відповідача про існування основного боргу на дату звернення позивача до суду, слід зазначити, що основний борг було погашено відповідачем під час розгляду даної справи, що спростовує вищенаведені доводи відповідача.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №1315 від 16.12.2015р. на суму 1 952,20 грн. Враховуючи те, що ціною позову відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог є 100 900,11 грн., а позов слід задоволити частково відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 513,14 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 приватної фірми «Будекстра» (79069, м.Львів, вул.Брюховицька, буд.203, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « 50х50» (81600, Львівська область, м.Миколаїв, вул.Болоня, буд.22, ) 12 281,66 грн. пені, 6 767,86 грн. 3% річних, 81 826,55 грн. інфляційних втрат та 1 513,14 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 09.03.2016р.

Суддя Петрашко М.М.