ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р.Справа № 922/62/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Вільне
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 465257,75 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність №51 від 02.02.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 13789,27 Євро - суми основної заборгованості, 2068,39 Євро - суми штрафу та 1409,53 Євро - суми пені, що разом становить заборгованість в сумі 17267,19 Євро, яка за офіційним курсом НБУ складає 452799,75 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 18/03 від 18.03.2014 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 січня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03 лютого 2016 року о 10:40 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 лютого 2016 року розгляд справи відкладено на 24 лютого 2016 р. о 10:00 год.

Представник позивача надав 22 лютого 2016 року заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №5913), в якій позивач збільшує розмір заявлених позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму боргу (з урахуванням курсової різниці) у розмірі 351074,81 грн., пеню у розмірі 61521,72 грн., штрафу у розмірі 52661,22 грн., а також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 6978,88 грн. та витрат на оплату проїзду представника позивача в сумі 495,70 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши матеріали справи та заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 5913 від 22.02.2016), враховуючи, що вказана заява подана із дотриманням ст. ст. 22, 54-57 ГПК України, суд приймає її до провадження та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, а також свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Копії ухвал про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу за належною адресою: 61146, АДРЕСА_1, яка зазначена позивачем у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте їх повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення терміну зберігання поштового відправлення.

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надано роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

18 березня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Покупець) було укладено договір поставки №18/03 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця: підлогове покриття, а саме: лінолеум, килимове покриття, ламінат і аксесуари визначені в п. 1.2. цього Договору (надалі за тексом цього Договору - товар), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах передбачених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. Договору назва (асортимент), одиниці виміру, загальна кількість товару, ціна товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначаються у видаткових накладних по кожній партії відпущеного товару Покупцю, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.2. Договору Постачальник відвантажує товар на адресу Покупця за цінами, які вказані у видатковій накладній на кожну партію товару, яка є невід'ємною частиною цього Договору. Сума цього Договору визначається Сторонами за кількістю поставленого товару і сумою всіх видаткових накладних.

Згідно з п. 4.3., п. 4.4. Договору товари відвантажуються на адресу Покупця на умовах відстрочення платежу, по кожному виду товару, який складає максимальний термін 30 (тридцять) календарних днів з дня передачі/приймання товару на складі Покупця. Умови поставки - склад Покупця.

Відповідно до п. 5.1., п. 5.2., п. 5.3 Договору товари, що є предметом поставки за цим Договором, відвантажуються на адресу Покупця на підставі замовлення Покупця. Покупець повинен надати Постачальнику замовлення у письмовій формі за допомогою факсимільного зв'язку або електронної пошти. Зі спливом 3 (трьох) календарних днів Постачальник повинен підтвердити виконання замовлення, або надати письмову відмову. Постачальник зобов'язується поставити товар Покупцю протягом 10 (десяти) календарних днів, після підтвердження і узгодження замовлення. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється Сторонами в порядку, установленому "Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" від 25 квітня 1966 року № П-7 та "Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за кількістю" від 15 червня 1965 року №П-6.

Відповідно до п. 6.1. Договору розрахунки за цим Договором між Постачальником і Покупцем здійснюються на умовах відстрочення платежу - 30 (тридцять) календарних днів з дня передачі/приймання товару на складі Покупця, що є граничним терміном оплати, на умовах передбачених п. 4.3. цього Договору.

Згідно з п. 6.2. Договору датою оплати є дата внесення грошових коштів у касу або на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 6.3. Договору сторони домовилися і дійшли взаємної згоди, що у разі зміни міжбанківського курсу євро до гривні, остаточна оплата буде проводитися з коригуванням міжбанківського курсу євро до гривні, про що сторони підписують відповідний акт взаєморозрахунків.

Згідно з п. 7.1. Договору у разі порушення зобов'язань, що випливають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі порушення строків оплати за поставлений товар, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 15% від суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 9.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох Сторін, та діє до "31" грудня 2015 року, а в разі невиконання однією зі сторін своїх зобов'язань по Договору діє до повного виконання Сторонами таких зобов'язань.

28.03.2014 між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору поставки №18/03 від 18 березня 2014 року відповідно до умов якого сторони уклали угоду про наступне:

Відповідно до п. 1 цього Договору від 28.03.2014 сторони домовились внести зміни до пункту 4.3. розділу 4 "ціна товарів та умови поставки" та викласти його у наступній редакції:

"4.3. Товари відвантажуються на адресу Покупця на умовах 100% передплати, по кожному виду товару, за 3 (три) робочі дні до моменту передачі / приймання товару на складі Покупця."

Згідно з п. 2 цього Договору від 28.03.2014 сторони домовилися внести зміни до пункту 4.4 розділу 4 "ціна товарів та умови поставки" та викласти його у наступній редакції:

"4.4. Умови поставки - склад Продавця".

Відповідно до п. 3 даного Договору від 28.03.2014 сторони домовились внести зміни до пункту 6.1. розділу 6 "розрахунки за договором" та викласти його у наступній редакції:

"6.1. Розрахунки за цим Договором між Постачальником і Покупцем здійснюються на умовах 100 % передплати за товар, що поставляється за цим Договором за 3 (три) робочі дні до дня пере дачі/приймання товару на складі Продавця."

Згідно з п. 4 Договору від 28.03.2014 сторони домовились доповнити пунктом 6.1.1. розділ 6 "розрахунки за договором" та викласти його у наступній редакції:

"6.1.1. За актом звіряння взаємних розрахунків на 28.03.2014 року між СПД ОСОБА_1 і СПД ОСОБА_2 загальна заборгованість за поставлений товар Покупця складає 330682 (триста тридцять тисяч шістьсот вісімдесят дві) грн. 00 коп., що дорівнює сумі 8594,23 доларів США та 15906,43 Євро. Розрахунки по цій заборгованості проводяться у наступному порядку: щомісячно у розмірі 20000 гривень до 30 або 31 останнього дня місяця Покупець сплачує Продавцю за товар, що відвантаження якого було до укладення цієї додаткової угоди".

Як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором поставки № 18/03 від 18.03.2014 щодо оплати вартості поставленого товару.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо поставки товару за договором поставки №18/03 від 18 березня 2014 року, усі видаткові накладні надані позивачем до матеріалів справи на підтвердження поставки товару за даним договором датовані 2013 роком (до укладення договору поставки №18/03 від 18 березня 2014 року), а саме: видаткова накладна № W-PH-00026293 на суму 27781,07 грн. (а.с.18), видаткова накладна № W-PH-00026295 на суму 15862,14 грн. (а.с.20), видаткова накладна № W-PH-00025378 на суму 53080,02 грн. (а.с.21), видаткова накладна № W-PH-00026289 на суму 40272,92 грн. (а.с.28), видаткова накладна № W-PH-00026291 на суму 24999,17 грн. (а.с.23) та видаткова накладна № W-PH-00026296 на суму 13844,76 грн.

Інших доказів, які б підтверджували поставку товару за договором поставки №18/03 від 18 березня 2014 року, позивачем надано не було.

Також, в акті звіряння від 28.03.2014 наданому позивачем до матеріалів справи не зазначено, що заборгованість в сумі 15906,43 Євро виникла саме за товар поставлений за вищевказаними видатковими накладними та за договором поставки №18/03 від 18 березня 2014 року.

Отже, позивачем не доведено прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару за договором поставки №18/03 від 18 березня 2014 року, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору та витрати на оплату проїзду представника позивача, суд покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 11, 15, 20, 530, 610, 611, 612, 626, 627, 628, 629, 692 Цивільного кодексу України, статтею 173, 175, 193, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтями 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя І.О. Чистякова