РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 918/890/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність в справі;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність в справі; ОСОБА_3 довіреність в справі;

третьої особи на стороні позивача - не з'явився

третьої особи на стороні відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Лювада"

на ухвалу господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р. про зупинення провадження у справі № 918/890/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна"

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Лювада"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції ОСОБА_5

про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р. зупинено провадження у справі № 918/890/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Лювада" про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця"; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції ОСОБА_5 до отримання судом висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про результати проведення судової експертизи, яка призначена ухвалою господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лювада» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 року про зупинення провадження у справі №918/890/14.

На думку скаржника, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та без наявності достатніх підстав, є незаконною та підлягає скасуванню.

Зокрема, скаржник зазначає, що ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лювада» належать під`їздні залізничні колії довжиною 2,1 км., що розташовані за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Шевченка, 1, на земельній ділянці площею 1,949 га, кадастровий номер :00:002:0084 (Під`їздні залізничні колії). Право власності на Під`їздні залізничні колії за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лювада» зареєстроване 17.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія та номер: 8116108 від 17.08.2013 року, виданим Реєстраційною службою Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що Публічне акціонерне товариство «Волинь-Цемент» обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що йому ніби-то належать на праві власності під'їздні залізничні колії на підставі ОСОБА_2 передачі нерухомого майна від 17.10.2002 року, згідно з яким Державний орган приватизації Український концерн підприємств та організацій цементної і азбестоцементної промисловості «Укрцемент» передав у власність Здолбунівському акціонерному товариству відкритого типу по виробництву цементу і шиферу «Волинь» (правонаступником якого є позивач) нерухоме майно, яке включало в себе залізничні колії широкі та залізничні колії з 5 стрілковими переводами та технічний паспорт підїзної колії Публічного акціонерного товариства «Волинь-Цемент» по ст. Здолбунів. Скаржник зауважує, що між Публічним акціонерним товариством «Волинь-Цемент» та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лювада» виник спір щодо права власності на під`їздні залізничні колії, а предметом розгляду у справі є наявність чи відсутність у позивача - Публічного акціонерного товариства «Волинь-Цемент» права власності на під`їздні залізничні колії.

Щодо оскаржуваної ухвали, то скаржник звертає увагу суду на те, що 21.08.2014 року та 10.06.2015 року суд призначав судові експертизи у справі з питаннями, подібними по змісту до тих, що містяться в оскаржуваній ухвалі. При цьому суд так само зупиняв провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України. Обидві судові експертизи не були проведені судовими експертами, оскільки двічі позивач - Публічне акціонерне товариство «Волинь-Цемент» не виконав покладені на нього судом зобовязання щодо оплати витрат, повязаних з проведенням судової експертизи, без поважних причин.

Відповідно до розяснень Вищого господарського суду України, викладених в п.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», у випадку повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи стороною, на яку судом покладено витрати, повязані з її проведенням, суд повинен розглянути справу на підставі наявних доказів.

Скаржник зауважує, що всупереч обовязку розглянути справу на підставі наявних доказів та за відсутності підстав для призначення судової експертизи та зупинення провадження, 19.01.2016 року місцевий господарський суд втретє призначив судову експертизу у справі щодо питань, які вже виносились на вирішення судових експертів попередніми двома ухвалами.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на ст. ст. 41, 53, 79, 86, 93, 104, 106 Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року., ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.02.2016 р., колегією суддів у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Сініцина Л.М., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 09.03.2016 р.

09.03.2016 р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу від 04.06.2016 р., в якому відповідач просить залишити ухвалу господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р. про зупинення провадження у справі № 918/890/14 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державний реєстратор реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції ОСОБА_5 в судове засідання 09.03.2016 року не зявились, про час, день та місце слухання повідомлялись належним чином (а.с. 77, 79, 80, т. 3), причини неявки суду не повідомили.

Представники відповідача в судовому засіданні 09.03.2016 року підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що ухвала суду першої інстанції від 19.01.2016 р. є не законною та не обґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять її скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні 09.03.2016 р. заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції від 19.01.2016 р. є законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, представник позивача відзначила, що у справі №918/890/14 тричі змінювався склад суду, перший раз - 18 червня 2014 року справа була прийняття суддею одноособово, пізніше розпорядженням голови господарського суду Рівненської області у зв'язку із складністю справи 13 травня 2015 було призначено колегіальний розгляд справи, та третій раз - у 24 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням повноважень головуючого судді - призначений інший склад суду. Про викладені факти виносились відповідні ухвали суду, які відповідають вимогам процесуального законодавства в частині розгляду справи по суті у разі зміни складу суду. Зазначила, що згідно п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції' заново розгляд справи починається в разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

Виходячи з викладеного, господарський суд Рівненської області після заміни головуючого судді у справі №918/890/14, 24.12.2015 року приступив до розгляду вказаної справи з самого початку і початок перебігу строку розгляду справи розпочався 24 грудня 2015 року.

Також необгрунтованим є звинувачення скаржника в намірах затягування розгляду справи позивачем та звинувачення суду в порушеннях строків розгляду справи з огляду на те, що скаржник всупереч вимогам експерта надати технічну документацію на належні йому земельні ділянки для можливості провести земельно-технічну експертизу, їх не надав, чим унеможливив проведення експертизи, яка була призначена вперше ухвалою суду від 21.08.2014 року. Окрім того, ухвалою суду від 05 травня 2015 року про витребовування технічної документації щодо належних скаржнику земельних, суд зобов'язав Управління Держземагенства у Здолбунівському районі надати вищезазначену документаці і уповноважив представника позивача отримати її і передати суду для можливості виконати ухвалу суду про призначення експертизи.

А тому, саме дії відповідача свідчать про те, що своїми діями він намагається затягнути розгляд справи.

Окрім того, представник позивача звернула увагу на те, що відповідно до ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду може бути оскаржена ухвала про зупинення провадження у справі. Вказана стаття не передбачає можливості оскарження ухвали, яка винесена у відповідності до ст. 41 ГПК України, тобто про призначення судової експертизи. Як вбачається з апеляційної скарги скаржник оскаржує ухвалу суду щодо зупинення провадження у справі саме з тих підстав, що судом необґрунтовано призначено земельно-технічну експертизу.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників третіх осіб, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб та за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Окрім того, частиною 2 ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Заслухавши представників сторін в судовому засіданні 09.03.2016 р., розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу - скасувати, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" унормовано, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, щовходять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Згідно з п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Отже, вказаною нормою Господарського процесуального кодексу України передбачено право, а не обов'язок суду, зупинити провадження у справі у випадку призначення господарським судом судової експертизи за наявності дійсної необхідності її призначення, у випадку необхідності спеціальних знань, якими не володіє суд та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмету доказування без її призначення.

Згідно з приписами ст. 86 ГПК України якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу. Ухвала господарського суду має містити: 1) найменування господарського суду, номер справи і дату винесення ухвали, найменування сторін, ціну позову, вимогу позивача, прізвища судді (суддів), представників сторін, прокурора, інших осіб, які брали участь у засіданні (із зазначенням їх посад); 2) стислий виклад суті спору або зміст питання, з якого виноситься ухвала; 3) мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство; 4) висновок з розглянутого питання; 5) вказівку на дії, що їх повинні вчинити сторони, інші підприємства, організації, державні та інші органи та їх посадові особи у строки, визначені господарським судом.

Виходячи з наведеного, ухвала про зупинення провадження у справі повинна відповідати вимогам, встановленим у ст. 86 ГПК України, а також містити викладення обставин, що зумовлюють зупинення провадження у справі.

В той же час, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р., остання не містить обґрунтованих мотивів її винесення, в ній зазначено лише про те, що провадження у справі зупиняється у зв'язку з призначенням судової експертизи.

Водночас, як вказувалося вище, зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи є не обов'язком суду, а правом, при реалізації якого, суду слід навести обґрунтовані мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії як зупинення провадження у справі саме у зв'язку з її призначенням, що зумовлює, щонайменш, викладення (наведення) судом в ухвалі про зупинення провадження у справі фактичних даних, що входять до предмету доказування у даній справі та які не можуть бути встановлені судом, а виключно судовими експертами, оскільки їх встановлення потребує спеціальних знань.

Предметом доказування у господарському процесі є сукупність фактів, які мають правове значення, встановлення яких необхідне для винесення судом законного й обґрунтованого рішення по справі. Факти, які мають правове значення, або юридичні факти це факти, з наявності або відсутності яких закон повязує можливість виникнення, зміни і припинення правовідносин.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, як вже зазначалося, ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі не містить обґрунтованого мотивування необхідності призначення судової експертизи, призначення якої зумовило зупинення провадження у даній справі.

Так, суд першої істанції не вказав, зясування яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, предметом якого є визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, потребує спеціальних знань, та не визначив конкретних підстав для проведення експертизи, доцільність її проведення.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме ст. ст. 79, 86 ГПК України, у зв'язку із чим ухвала господарського суду Рівенської області від 19.01.2016 у справі №918/890/14 підлягає скасуванню.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, п. 4 ч. 1 ст. 104 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Лювада» - задоволити. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 19.01.2016 р. року про зупинення провадження у справі № 918/890/14 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Рівненської області.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 918/890/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.