РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/30937/15
За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

До Державної екологічної інспекції у Київській області

Про стягнення 35 186,29 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Сінькевич В.А., представник за довіреністю;

Від відповідача - Котов С.В., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Державної екологічної інспекції у Київській області про стягнення 35 186,29 грн., з яких: 20 469,04 грн. основного боргу, 1 341,08 грн. пені, 12 448,38 грн. інфляційних втрат та 927,79 грн. 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.1.2-14/25-156 від 28.11.2012.

Представник відповідача до початку судового засідання 26.01.2016 через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. Клопотання мотивовано тим, що відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 38 022,79 грн., про що надано відповідні докази (платіжні доручення).

Позивачем подана заява про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у зв'язку зі сплатою основної суми заборгованості. Позивач у вказаній заяві вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1 341,08 грн., 927,79 грн. 3% річних, 12 448,38 грн. втрат від інфляції.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2012 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та Державною екологічною інспекцією у Київській області (орендар) був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.1.2-14/25-156 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору у зв'язку з наданням орендарю в оренду приміщень №57, №58, №59, №60 на 2 поверсі бізнес-центру вантажного терміналу Балансоутримувача, площею 32,10 кв.м., для розміщення офісу.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги:

1. забезпечення теплом (теплова енергія);

2. забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці;

3. використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем;

4. прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів;

5. прибирання приміщень загального користування.

Орендар здійснює відшкодування вартості спожитої електричної енергії.

Також, згідно з п. 1.1.2 Договору, Орендар здійснює відшкодування вартості спожитої електричної енергії.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що сплата за Послуги здійснюється Орендарем з 03.01.2012.

Відповідно до п. 1.4. договору розмір плати за послуги залежить від фактичного їх об'єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов'язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п. 6.1 Договору Сторони домовились, що Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє протягом 1 року. Датою підписання є пізніша дата, якщо Договір підписувався Сторонами окремо.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, Сторони домовились, що положення цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 03.01.2012.

У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця до закінчення строку його чинності, Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Таким чином, на момент пред'явлення позову Договір є чинним.

Згідно з п. 2.1.6. договору балансоутримувач зобов'язаний щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання - здачі виконаних послуг (надалі - акт виконаних послуг), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Відповідно до п. 2.2.2. договору орендар зобов'язаний щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт приймання - здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця.

Отже, за умовами договору обов'язок по отриманню щомісяця рахунків на оплату та акти приймання-здачі виконаних послуг покладено на відповідача.

Також, умовами п. 2.2.2. договору визначено, що підписаний акт приймання - здачі виконаних послуг орендар зобов'язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання - здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу, він вважається підписаним сторонами.

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено обов'язок Відповідача своєчасно здійснювати розрахунки за Договором.

Загалом позивачем за період з серпня 2013 року до грудня 2014 року надано послуг відповідачу на загальну суму 20 469,04 грн.

На виконання умов Договору, Позивачем було складено та передано Відповідачу рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, які наявні в матеріалах справи.

Зазначені вище рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг були надіслані Відповідачу, та отримані його представником, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Проте, відповідач зазначені акти не підписав та не повернув позивачу, а отже в силу умов п. 2.2.2. договору послуги за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Судом встановлено, що після порушення провадження у справі, відповідач повністю сплатив на користь позивача заборгованість, що становить суму основного боргу 20 469,04 грн., про що свідчать платіжні доручення наявні в матеріалах справи.

Таким чином відповідач добровільно сплатив після порушення провадження у справі наявну суму основної заборгованості, а отже в цій частині станом на час прийняття рішення у справі відсутній предмет спору щодо вимоги про стягнення основної суми боргу.

Відповідно до статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору (п. 1-1).

Враховуючи викладені обставини, провадження у даній справі по розгляду вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 20 469,04 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України за відсутністю предмета спору в цій частині.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки плату за надані послуги повністю не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що орендар зобов'язаний в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті наданих послуг відповідач вчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню відповідно до п. 4.2. договору, розмір якої, за обґрунтованим розрахунком позивача становить 1 341,08 грн.

Вимога позивача в частині стягнення пені в сумі 1 341,08 грн. обґрунтована і підлягає задоволенню судом.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 927,79 грн. - 3% річних та 12 448,38 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 927,79 грн. 3% річних та 12 448,38 грн. інфляційних втрат (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача повністю, оскільки сума основного боргу сплачена відповідачем вже після порушення провадження у справі, а відтак спір виник в цій частині з вини відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Київській області (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 3, ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", ) 1 341 (одну тисячу триста сорок одну) грн. 08 коп. пені, 927 (дев'ятсот двадцять сім) грн. 79 коп. - 3% річних, 12 448 (дванадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 38 коп. інфляційних втрат та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.. 116 ГПК України.

Припинити провадження у справі щодо розгляду вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 20 469,04 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.03.2016

Суддя І.І. Борисенко