ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 925/2066/15

Господарський суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз", м. Черкаси

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов із вимогами про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз":

- 332 487,83 грн. втрат внаслідок інфляції;

- 122 784,78 грн. трьох відсотків річних;

- 294 303,62 грн. пені

за невиконання грошових зобовязань по договору № 13-376-ТКЕ(Н) від 04.01.2013 (далі-Договір №13-376).

Також позивач просить суд стягнути з відповідачів 11243 грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд заявлені ним вимоги задовольнити повністю з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні просив суд:

- відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Черкасигаз" 1376,62 грн. пені, 586,10 грн. 3 % річних та 9389,78 грн. втрат в наслідок інфляції,

- зменшити розмір пені що підлягає стягненню до 100,00 грн.

- розстрочити виконання рішення, яке буде прийняте по справі стосовно стягнення коштів з ПАТ "Черкасигаз" на два роки.

24.02.2016 позивач подав до суду письмові заперечення на заяву про зменшення штрафних санкцій, в яких зазначив, що викладені доводи відповідача у відзиві на позов є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу суду, а є лише засобом для уникнення відповідальності за невиконання зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу. Зокрема, позивач посилається на те, що уповноважені особи позивача підписуючи договір купівлі-продажу природного газу №13-376 та відповідно в подальшому скріплюючи його печатками підприємства, чітко розуміли всю юридичну відповідальністю за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідач не надавав протоколу розбіжностей та не визнавав договір в судовому порядку недійсним, а тому він повністю погодив всі його умови та відповідно взяв на себе господарські зобов'язання.

В зв'язку з тим, що Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання встановленого Договором та неповністю розрахувався за поставлений природний газ у визначений Договором строк, Позивач вважає, що правомірно нарахував пеню та штраф у зазначених у позовній заяві розмірах.

На думку позивача нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з неналежно виконаним відповідачем грошовим зобов'язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Позивач з приводу заяви відповідача щодо розстрочки виконання рішення на два роки, зокрема, зазначив, що ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлені імперативні вимоги, які суд повинен виконати у разі застосування вказаної норми, а саме об'єктивно оцінити три складові:

- ступінь виконання зобов'язання боржником;

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні;

- не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

На думку позивача, суд повинен прийняти до уваги не лише негативні наслідки, які настануть у Відповідача, а і негативні наслідки спричинені ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від прострочення виконання зобов'язання Відповідача, а також, які можуть бути від зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач звернув увагу суду, на те, що підприємство Позивача забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на користь Позивача.

Оскільки підприємства до яких також відноситься Відповідач порушують договірні зобов'язання, ПАТ НАК «Нафтогаз України» змушено постійно брати як довгострокові так і короткострокові кредити для належного виконання своїх договірних зобов'язань вже перед споживачами, відсоткові ставки по яким складають 20-24% річних.

Також позивач зазначив, що у відповідності до звіту про фінансові результати за 2014 рік (копія додається) за невиконання зобов'язань контрагентами, в даному випадку таких, як Відповідач, позивача складає більше шістдесяти мільярдів грн.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

Предметом спору є стягнення господарських санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань перед позивачем за отриманий природний газ.

04 січня 2013 року між публічним акціонерним товариством (далі-ПАТ) «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-ПАТ «НАК Нафтогаз України»; Продавець) та публічним акціонерним товариством (далі-ПАТ) «по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (далі-ПАТ «Черкасигаз»; Покупець; Споживач) був укладений договір №13-376-ТКЕ(Н) купівлі-продажу природного газу (далі Договір №13-376) (а.с.20-24; 26-27).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язався поставити Покупцеві імпортований природний газ, у 2013 році виключно для виробництва теплової енергії для потреб населення, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору Позивач поставив протягом січня 2013 - грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 8 974,24 тис. куб. м. на загальну суму 7 690 163,10грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.13, 28.02.13, 31.05.13, (два акти) 31.10.13, 30.11.13, 24.01.14 дослідженими у судовому засіданні (а.с.28-34).

Той факт, що позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 7 690 163,10 грн. і таким чином НАК «Нафтогаз України» виконала умови Договору № 13-376-ТКЕ(Н) від 04.01.13, а ПАТ «Черкасигаз» здійснив розрахунок із порушеннями строків виконання грошових зобовязань - сторонами визнається, підтверджується, матеріалами справи і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добросовісності їх визнання.

На час взаємовідносин сторін в порядку виконання Договору №13-376 діяв спеціальний закон, що регулював відносини між Позивачем та Відповідачем - Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 8 липня 2010 року №2467-VI (далі закон №2467-VI).

Пунктом 3 ст.4 Закону №2467-VI встановлено повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, зокрема забезпечення проведення тарифної та цінової політики на ринку природного газу, формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

За приписами пунктів 4 і 5 ст.10 Закону: «потреби населення у природному газі задовольняються з ресурсів природного газу, видобутого газодобувними підприємствами, що зазначені у частині першій статті 10 цього Закону, а в разі їх недостатності - з інших ресурсів газу суб'єкта, уповноваженого на формування ресурсу природного газу для населення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики».

П.1 ст.1 Закону №2467-VI зафіксовано: «гарантований постачальник - визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 «гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є НАК "Нафтогаз України"».

Як закупівля, так і постачання природного газу споживачам ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відбувається за цінами, що встановлюються Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Позивач не має повноважень на зміну встановлених тарифів.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснює видобуток природного газу самостійно, про що свідчить Розпорядження Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2013 р. № 327-р «Про затвердження прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу в Україні на 2013 рік», а саме - відсутність Позивача у списку газодобувних підприємств.

Здійснюючи покладене державою завдання з забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, Компанія діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам.

Пунктом 6.1. Договору №13-376 встановлено, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставку газу

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 7.2 Договору №13-376 передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Покупець зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За приписами частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.2 Договору №13-376 передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 3 (три) роки.

Перевіряючи розрахунки позивача відносно розміру сум, заявлених до стягнення, а також заперечення відповідача щодо їх обґрунтованості, суд приходить до наступного.

Заявлений позивачем розмір пені складає 294 303,62 грн.

Оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, позивач вимагає сплатити на його користь суму втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір яких складає 332 487,83 грн. ( втрати внаслідок інфляції) а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 122784,78 грн. (а.с.16-19).

За приписами п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

При здійсненні розрахунку позивач здійснював нарахування пені і 3% річних за періоди, що включають день здійснення відповідачем сплати заборгованості (часткових проплат), що суперечить наведеним вище висновкам.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд. приймаючи рішення, мас право зменшуватиму виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

П. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу. пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ПІК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд виходить із того, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції суд бере до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Позивачем було розраховано розмір інфляційних втрат по зобов'язаннях за березень 2013 року без врахування вищевикладеного.

Так, станом на 19.04.2013 відповідач зобовязаний був сплатити позивачу 2207462,05 грн., а фактично здійснив оплату цієї суми 28.10.2014. Відтак, втрати у позивача внаслідок інфляції настали у такі періоди:

Сума зобов'язання та кінцева дата сплатиСплачена сума, грн.Дата сплатиПеріод розрахунку інфляційних витрат (включно)Індекс інфляції за періодСума боргу з врахуванням інфляційних втрат, грн.Сума інфляційних втрат, грн.
2207462,05 грн. 19.04.2013 300122.3225/12/13травень 2013р.грудень 201Зр.1,004301322,811200,49
402269.0027/01/14травень 201Зр.січень 2014р.1.006404682,612413,61
253795.0011/03/14травень 2013р.лютий 2014р.1.012256840,543045,54
190246,0026/03/14травень 201 З р.березень 2014р.1.034196714,366468,36
50910,0025/04/14травень 2013р.квітень 2014р.1,06854371,883461,88
79354.0028/04/14травень 2013р.квітень 2014р.1,06884750,075396,07
892100,0010/09/14травень 2013р.серпень 2014р.1,,40119541,40
38665.7328/10/14травень 2013р.жовтень 2014р.1.19446166,887501,15
Разом2207462,05 2356490,55149028,50
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 323 098 грн. 05 коп. втрат в наслідок інфляції, 122 198 грн. 68 коп. 3 % річних, 292 926 грн. 99 коп. пені.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 11 073 грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 100 грн. суд приходить до слідуючого.

Відповідно до положень ч.3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Ч. 3 ст. 83 ГПК України надає господарському суду право зменшуватиму виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Позивач є гарантованим постачальником та не може відмовитись від постачання природного газу споживачам, а отже законодавчо зобов'язаний надавати споживачам природний газ, незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів. Водночас, подані відповідачем документи не вказують на наявність виняткових обставин. Відтак суд, виходячи з інтересів сторін, враховуючи причини неналежного виконання грошових зобовязань відповідачем, аналізуючи відповідність розміру пені наслідками порушення, приходить до висновку, що підстави для зменшення пені відсутні.

Вирішуючи питання про застосування розстрочки виконання судового рішення суд приходить до наступного.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому суд бере до уваги, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому суд вбере до відома те, що представник позивача заперечував проти надання судом розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, на відсутність у відповідача доказів про здійснення сплати штрафних санкцій позивачу по договору №13-376-ТКЕ(Н) від 04.01.2013 і приходить до висновку, що підстави для надання розстрочки на час прийняття рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути 323 098 грн. 05 коп. втрат в наслідок інфляції,

- 122 198 грн. 68 коп. 3 % річних,

- 292 926 грн. 99 коп. пені

та 11 0073 грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору із публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" (код 03361402, вул. Громова, 142, м. Черкаси, 18000) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (код 20077720, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001).

В іншій частині позову відмовити повністю.

У задоволенні клопотання ПАТ "Черкасигаз" про розстрочку виконання рішення на два роки відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному ГПК України після, складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя В.В.Єфіменко