ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року Справа № 904/6630/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Пруднікова В.В.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №344 від 12.06.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1878 від 04.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №1878 від 04.12.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 року у справі №904/6630/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Дніпропетровськ

про стягнення 19 300 грн. 50 коп.

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (надалі - ФОП ОСОБА_5) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4.) на свою користь 19 300 грн. 50 коп. штрафу та понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 року у справі №904/6630/15 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено; з ФОП ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 стягнуто 19 300 грн. 50 коп. штрафу за простій вантажного автомобіля під час завантаження та 1 827 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Статтею 50 Закону України „Про автомобільний транспорт" встановлено, що договір про переведення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Між ФОП ОСОБА_5 (експедитор-2, позивач) та ФОП ОСОБА_4 (експедитор-1, відповідач) укладено заявку про надання транспортно-експедиторських послуг № 1 від 06.02.2015 року (надалі - заявка-договір), оригінал якої оглянутий апеляційним господарським судом в судовому засіданні, відповідно до умов якої позивачем організовано перевезення обладнання за маршрутом: село Іванопілля Костянтинівського району Донецької області (перше завантаження) - м. Харків (друге завантаження) - м.Гафуров (Таджикистан).

Згідно умов заявки-договору завантаження мало відбутися в с. Іванопілля 11-12 лютого 2015 року, та 13-16 лютого 2015 року в м. Харкові. Тривалість нормативного простою під час завантаження та митних процедур при міжнародному перевезенні не повинна була перевищувати 96 годин; завантаження, вивантаження при перевезенні по Україні - 24 години; строк доставки - 14 днів; вартість послуг склала еквівалент 8 000 доларів США (в перерахунку за комерційним курсом продажу на день оплати); умови оплати: передплата 50 % по курсу на день перетину російського кордону; залишок - 50% - протягом 5 банківських днів після розвантаження автомобіля; автомобіль Мерседес НОМЕР_2 / НОМЕР_3; водій ОСОБА_6.

На виконання умов заявки-договору позивач здійснив перевезення обладнання вантажними автомобілями, які позивач зафрахтував у перевізника ФОП ОСОБА_7 на підставі договору №01.15 від 06.02.2015 року, що підтверджується міжнародними вантажними накладними №093320 та №093321 (а.с.10, 11).

Як зазначає позивач, під час завантаження мав місце понаднормативний простій транспортного засобу тривалістю 7 діб (з 17 по 23 лютого 2015 року) з вини вантажовідправника. Тривалість простою підтверджена відмітками у вантажних накладних, а саме, в порушення умов заявки-договору, у м.Костянтинівка завантаження закінчилося 20.02.2015 року, в м. Харкові - 23.02.2015 року.

Згідно ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедитування, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Умовами заявки-договору визначена відповідальність за понаднормативний простій з вини замовника у вигляді штрафу в розмірі 100 доларів США за добу.

За твердженням позивача ним виставлено відповідачу до сплати рахунки №1 від 26.02.2015 року на суму 4 000 доларів США та №2 від 26.02.2015 року на загальну суму 144 000 грн., в тому числі 120 000 грн. аванс за транспортні послуги по перевезенню вантажу по маршруту: Україна м.Костянтинівка - м. Харків - Таджикістан і 24 000 грн. - штраф за 8 діб простою.

Позивач посилається на те, що відповідач розрахувався з ним частково, у сумі 4 000 доларів США та 110 600 грн. (а.с. 18).

Згідно розрахунку позивача, відповідач має сплатити штраф за понаднормативний простій транспортного засобу в сумі 643,36 доларів США, що еквівалентно 19 300 грн. 50 коп. за курсом 30 грн. за 1 долар США, на дату виставлення рахунку на оплату.

Відповідно до умов заявки-договору завантаження мало відбутися з 11 по 16 лютого 2015 року, тобто протягом 5 діб, що на одну добу більше, ніж 96 годин для завантаження та митних процедур, які за згодою сторін було відведено у випадку міжнародних перевезень. Але з вини відповідача було допущено понаднормативний простій транспортного засобу у кількості 7 діб, що стало підставою для нарахування позивачем штрафу.

Порушення зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексу України).

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем за умовами укладеної між сторонами заявкою-договором, що також підтверджено частковою оплатою ним штрафу за простій транспортного засобу, тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Заперечення апелянта відносно того, що договір-заявка сторонами не укладалась колегією суддів до уваги не приймається, оскільки, з призначення платежу платіжних документів, відповідно до яких ним було сплачено за транспортні послуги позивачу (а.с. 18) вбачається, що перерахування грошових коштів здійснено на підставі рахунку №2 від 26.02.2015 року, у якому, в свою чергу, є посилання на заявку №1 від 06.02.2015 року та її умови: маршрут перевезення м. Костянтинівка - м. Харків - Таджикістан, автомобіль НОМЕР_1/НОМЕР_4, водій ОСОБА_6

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015 року у справі №904/6630/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 03.03.2016 року)