КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа№ 910/17713/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від Прокуратури: Чистякова Н.О. - прокурор відділу ;

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Вюн О.П. - представник;

від відповідача 2: не з'явився;

від відповідача 3: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Кіровоградської області

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 03.11.2014р.

у справі № 910/17713/14 (суддя О.В. Марченко)

за позовом Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Кіровоградській області

до Громадської організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан",

Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, Кіровоградської обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Світловодська районна державна адміністрація Кіровоградської області

про визнання недійсним рішення Кіровоградської обласної ради від 06.12.2013 № 546, визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 20.12.2013 та про повернення мисливських угідь загальною площею 31 487, 76 га

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Кіровоградській області звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про: визнання незаконним та скасування рішення Кіровоградської обласної ради від 06.12.2013 № 546 "Про надання мисливських угідь у користування громадській організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан"; визнання недійсним договору від 20.12.2013 № 32 про умови ведення мисливського господарства, укладеного Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та громадською організацією "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан"; зобов'язання Організації повернути мисливські угіддя загальною площею 31 487,76 га Управлінню.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.11.2014р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Заступник прокурора Кіровоградської області не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вважає, що місцевий суд дійшов висновку щодо відсутності належних доказів меж розташування наданих у користування Організації мисливських угідь та земельних ділянок, які становлять природно-заповідний фонд, неповно з'ясувавши обставини, мають значення для справи, а висновки не відповідають фактичним обставинам

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий суд не звернув увагу на те, що на території, де планувалося відведення мисливських угідь ГО «ТМР «Сапсан», знаходиться Регіональний ландшафтний парк «Світловодський», загальною площею 60320 га (рішення Кіровоградської обласної ради від 18.02.11 № 89). Згідно з положенням про Регіональний ландшафтний парк «Світловодський» до його складу входить 40 тис. га Кременчуцького водосховища, тобто вся територія водосховища в межах Кіровоградської області. Апелянт вважає, що у разі надання будь-яким органом об'єктів, розташованих на території Кременчуцького водосховища, чи надання самого водосховища, у будь-якому випадку таке відведення відбуватиметься в межах об'єкту ПЗФ - РЛП «Світловодський». У даному ж випадку обласною радою надано для ведення мисливського господарства ГО ТМР «Сапсан» 22 тис. га Кременчуцького водосховища.

Апелянт зазначає, що матеріалами підтверджується наявність на спірній земельній ділянці об'єктів природно-заповідного фонду, на яких мисливство в силу вимог законодавства заборонено, що вказує на порушення Кіровоградською обласною радою при прийнятті оспорюваного рішення вимог ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положень про вищеперелічені об'єкти природно-заповідного фонду.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що рішення про затвердження положень про об'єкти ПЗФ було прийнято Кіровоградською обласною радою, тобто тим же органом, що прийняв рішення про передачу мисливських угідь в користування ГО «ТМР «Сапсан». На думку апелянта, очевидним є те, що Кіровоградська обласна рада була обізнана про наявність об'єктів ПЗФ на території мисливських угідь, однак суд першої інстанції зазначені доводи не врахував.

Також апелянт вважає, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги доводи позивача про те, що всупереч ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство і полювання» організація не погодила надання в користування мисливських угідь, розташованих на території Світловодського району Кіровоградської області, з усіма землевласниками та землекористувачами відповідних земельних ділянок, а висновки суду про те, що організацією отримано погодження про надання права на користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства із власниками та користувачами земельних ділянок, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки виключно власник має права володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд, що закріплено у ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України.

При погодженні Подання про надання у користування мисливських угідь на території Світловодського району Кіровоградської області громадській організації «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» загальною площею 31487,76 га отримано погодження лише від землекористувачів, які не мають повноважень з розпорядження орендованими ними землями, а із землевласниками дане подання не погоджено.

Відповідно до інформації управління Держземагентства в Світловодському районі до складу земель Великоандрусівської та Глинської сільських рад, на яких планувалося відведення мисливських угідь ГО «ТМР «Сапсан», входять земельні ділянки, що перебувають в користуванні фізичних та юридичних осіб. На території Великоандрусівської та Глинської сільських рад Світловодського району здійснюють свою господарську діяльність ПП «Олдер», ПП «Поліна», ФГ «ВКіК» та ФГ «Олійник», які використовують у своїй діяльності земельні ділянки, що належать на праві приватної власності громадянам.

За інформацією Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області на території мисливських угідь знаходяться 232 земельні ділянки, які належать на праві власності фізичним особам.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано, чи уповноважили власники земельних ділянок відповідно до укладених договорів землекористувачів надати погодження на надання у користування відповідних мисливських угідь.

За інформацією, наданою Великоандрусівською та Глинською сільськими радами на територіях мисливських угідь знаходиться близько 1,2 тис.га сільськогосподарського призначення, які нікому у користування не надані. Відповідно до ст.ст. 84, 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом агрополітики від 10.05.2012 № 258, повноваження з розпорядження землями госппризначення державної власності належать ГУ Держземагенства в Кіровоградській області. Проте погодження уповноваженого державою органу на відведення мисливських угідь на території земель державної власності ГО «ТМР «Сапсан» не отримало, що також є порушенням ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство і полювання».

Апелянт звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи міститься інформація вищезазначеного управління про те, що воно не має повноважень з надання погоджень на відведення мисливських угідь в истування, але такий висновок суперечить вимогам ст.ст. 84, 122 Земельного Кодексу України, ст. 317, 319 ЦК України, що свідчить про необхідність захисту інтересів держави в частині органами прокуратури, в порядку ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, апелянт зазначає, що також не було отримано погодження Кіровоградського обласного управління природних ресурсів на відведення мисливських угідь на території Кременчуцького водосховища. У матеріалах справи міститься інформація Черкаського обласного управління водних ресурсів, згідно з якою управління не має повноважень щодо погодження відведення мисливських угідь у користування. Проте, відповідно до п. 1.3 Положення про Черкаське обласне управління водних ресурсів, затвердженого наказом Держводагентства від 20.09.2012 № 177 (міститься у вільному доступі на інтернет-сайті управління) воно здійснює свої повноваження виключно в межах Черкаської області. Апелянт вважає, що відповідне погодження мало бути надане Кіровоградським обласним управлінням водних ресурсів.

На думку апелянта обставини справи свідчать про те, що рішення Кіровоградської обласної ради «Про надання мисливських угідь у користування громадській організації «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» від 06.12.2013 № 546 прийнято з порушенням ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство і полювання», ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, ст. ст. 84, 122 Земельного кодексу України, тому підлягає скасуванню як незаконне. Скасування незаконного рішення зумовлює визнання недійсним укладеного на його підставі договору.

В судове засідання представник позивача та третьої особи не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки судне повідомлено.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з»явився, через відділ документального забезпечення суду надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свою правову позицію, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення місцевого суду без змін, просить суд розглядати справу у відсутності представника Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Представник відповідача-3 в судове засідання не з»явився, надіслав через відділ документального забезпечення суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін та просить суд розглядати справи у відсутності представника Кіровоградської обласної ради.

Вислухавши думку представника прокуратури та відповідача-1, враховуючи, що представники сторін належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки вони не скористались своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника прокуратури відповідача-1, колегія встановила наступне.

06.12.2013 Рішенням сесії Ради мисливські угіддя загальною площею 31487, 76 га, що розташовані на території Світловодського району Кіровоградської області, надані у користування з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом Організації строком на 15 років (до 2028 року); останній рекомендовано укласти відповідний договір з Управлінням.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про тваринний світ" до повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних, сільських, селищних, міських, районних у містах (де вони утворені) рад у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу належить, зокрема, вирішення в установленому законодавством порядку питань щодо надання в користування мисливських угідь та рибогосподарських водних об'єктів.

Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про мисливське господарство та полювання".

Статтею 24 Закону України "Про тваринний світ" (далі Закон) передбачено, що організація і ведення мисливського господарства, полювання та надання у користування мисливських угідь здійснюються у порядку, встановленому Законом України "Про мисливське господарство та полювання", іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 21 Закону встановлено, що ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Частиною другою вказаної статті передбачено, що умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання і користувачами мисливських угідь. Форма договору встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

20.12.2013 відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено Договір про умови ведення мисливського господарства.

Вказаний правочин є типовим договором про умови ведення мисливського господарства, форма якого затверджена наказом Міністерства лісового господарства України від 12.06.1996 № 153.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У частині другій вказаної статті зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частиною третьою статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Однією з підстав визнання Договору недійсним, прокурор зазначає те, що вказаний правочин суперечить нормам статті 24 Закону, а саме у Договорі не обумовлено сторонами розміру та порядку внесення плати за користування мисливськими угіддями.

Статтею 24 Закону України "Про тваринний світ" передбачено, що користування мисливськими угіддями є платним; розмір та порядок внесення плати за користування мисливськими угіддями визначаються у договорі між користувачем мисливських угідь та власником або постійним користувачем земельних ділянок, на яких знаходяться ці угіддя; розмір плати за користування мисливськими угіддями встановлюється залежно від їх місцезнаходження, природної якості та інших факторів.

Проте згідно пунктом 1 Прикінцевих положень Закону стаття 24 набирає чинності з 1 січня 2015 року. Отже, станом на момент укладення оспорюваного договору (20.12.2013) норма закону щодо платного користування мисливськими угіддями чинною не була.

Таким чином, вимога позивача про визнання договору недійсним з вказаної підстави є такою, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Як доказ того, що до складу мисливських угідь, наданих у користування Організації, входять земельні ділянки, які становлять природно-заповідний фонд, прокурор надав суду копію листа управління Держземагентства в Світловському районі від 01.07.2013 № 3040/01/01-12, в якому зазначено, що до складу земель Великоандрусівської та Глинської сільських рад, загальною площею 31487, 76 га, на яких планувалося відведення мисливських угідь Організації, входять земельні ділянки, які становлять природно-заповідний фонд, а саме: ботанічний заказник загальнодержавного значення "Цюпина балка" та ландшафтні заказники місцевого значення "Кінські острови" та "Острів лисячий".

Проте, лист управління Держземагентства в Світловському районі від 01.07.2013 № 3040/01/01-12 не є належним доказом вказаної обставини, оскільки прокурором не подано суду доказів меж розташування наданих у користування Організації мисливських угідь та земельних ділянок, які становлять природно-заповідний фонд.

Апелянт вважає, що наявність на території мисливських угідь об'єктів природно-заповідного фонду (далі - ПЗФ) є перешкодою в наданні мисливських угідь в користування. Однак, зміст понять ведення мисливського господарства та мисливство не є тотожним.

Абзац шостий статті 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" визначає мисливське господарство як сферу суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Абзацом п'ятим статті 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" визначено, що мисливство - це вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь. Тобто, мисливство є одним із напрямків, а не єдиною метою ведення мисливського господарства.

Крім того, Порядок проведення упорядкування мисливських угідь, затверджений наказом Держкомлісгоспу України 21.06.2001 № 56, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.08.2001 за № 771/5962 установлює основні нормативи, які необхідні для науково обґрунтованої оцінки та інвентаризації типів мисливських угідь, видового, кількісного та якісного складу мисливських тварин, розроблення (з урахуванням природних та економічних умов) режиму ведення мисливського господарства з визначенням заходів щодо охорони, раціонального використання, відтворення мисливських тварин, збереження та поліпшення стану угідь.

Таким чином, під час упорядкування мисливських угідь враховується наявність об'єктів природно-заповідного фонду та особливості ведення мисливського господарства на цих територіях.

Оскільки, відповідно до положень про ботанічний заказник загальнодержавного значення "Цюпина балка", ландшафтний заказник місцевого значення "Кінські острови", ландшафтний заказник місцевого значення "Острів лисячий", регіональний ландшафтний парк "Світловодський" основною метою та завданням є збереження природних комплексів, охорона мисливських тварин та поліпшення стану угідь не суперечить режиму цих територій.

Більш того, жоден нормативно-правовий акт не містить заборони щодо ведення мисливського господарства на території об'єктів ПЗФ та/або обов'язку уповноваженого органу щодо виключення меж територій об'єктів ПЗФ зі складу мисливських угідь.

Крім того, абзацами 14 розділу 3 Положень про вищезазначені об'єкти природно-заповідного фонду заборонено проведення заходів з метою збільшення чисельності окремих видів тварин понад допустиму науково обґрунтовану ємність угідь. Тобто самими Положеннями передбачено проведення мисливського впорядкування та системної інвентаризації диких тварин в межах територій об'єктів ПЗФ. При цьому слід зазначити, що законодавчі акти з охорони природного навколишнього природного середовища не містять заборони щодо перебування таких об'єктів у складі мисливських угідь.

Позивачем також не надано належних доказів місць розташування об'єктів ПЗФ та їх меж в натурі, встановлених відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1094, а твердження про те, що мисливство відбуватиметься і на територіях ПЗФ ґрунтується на припущеннях.

Позивач зазначає, що всупереч вимог частини першої статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відповідач-1 не погодив надання йому в користування мисливських угідь, розташованих на території Світловодського району Кіровоградської області, з усіма землевласниками та землекористувачами відповідних земельних ділянок, на території яких розташовані мисливські угіддя.

Листом управління Держземагентства у Світловодському районі Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 01.07.2013 року № 3040/01/01.12 наданий перелік мисливських угідь, що надаються в користування ГО ТМР "Сапсан" та погоджено схематичне розташування мисливських угідь.

В матеріалах справи містяться погодження про надання права Організації на користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства, зокрема: Фермерського господарства "Дементій" (10,8 га); громадянина ОСОБА_4 (37, 0337 га); громадянина ОСОБА_5 (28, 23 га); громадянина ОСОБА_6 (10, 13 га); Приватного підприємства "Поліна" (130, 98 га); громадянина ОСОБА_7 (17, 29 га); громадянина ОСОБА_8 (39, 6055 га) та Приватного підприємства "Олдер" (4025, 56 га).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Тобто законодавець встановив, що погодження про надання права на користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства можуть надавати власники або користувачі земельних ділянок.

Посилання апелянта на відсутність погодження Кіровоградського обласного управління водних ресурсів, як на порушення порядку надання мисливських угідь в користування є неспроможним, оскільки статтею 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" погодження вищезазначеним органом подання про передачу в користування мисливських угідь не передбачене.

Не передбачені такі повноваження і в Положенні про Кіровоградське обласне управління водних ресурсів, затверджене наказом Державного агентства водних ресурсів України від 18.08.2011 року № 139.

Відповідно до п.1.3, п.1.5 Положення про Черкаське регіональне управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (знаходиться в вільному доступі на сайті http://ruvr.ck.ua/іndех.рhр/osnovni-zavdannya/polozhennya) виконання покладених завдань та функцій у межах зони діяльності, яка обмежується акваторією Кременчуцького водосховища із захисними гідротехнічними спорудами, розташованими в межах Черкаської, Кіровоградської та Полтавської областей, Черкаське РУВР здійснює через свої структурні підрозділи.

ГО «ТМР «Сапсан» звернулося 17 червня 2013 року до начальника Черкаського РУВР із запитом про надання погодження користування мисливськими угіддями на території Кременчуцького водосховища, однак, відповідно до листа начальника Черкаського РУВР №549 від 21.06.2013 р. до повноважень управління не належить погодження надання об'єктів у користування.

Таким чином, обласне управління водних ресурсів не є органом, який уповноважений розпоряджатися землями водного фонду, оскільки відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України землі для ведення водного господарства за межами населених пунктів надаються районними державними адміністраціями. Тобто органом, який має право розпоряджатися землями водного фонду, в межах яких знаходяться спірні мисливські угіддя, є Світловодська районна державна адміністрація, яка погодила надання мисливських угідь в користування, в тому числі в межах земель водного фонду.

Крім того, апелянт зазначає, що Організацією не погоджено з Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області порядку проведення впорядкування мисливських угідь, як передбачено статтею 28 Закону.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону користувачі мисливських угідь забезпечують їх упорядкування протягом двох років з дня надання таких угідь у користування.

Оскільки Договір укладено Організацією і Управлінням 20.12.2013, то строк, до якого відповідач-1 повинен забезпечити упорядкування мисливських угідь, настане 20.12.2015.

Крім того, Управлінням було подано суду витяги з проекту організації і розвитку мисливського господарства Організації, тобто даний проект перебуває на розгляді Управління.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позивач не довів порушення прав та законних інтересів, які підлягають захисту під час прийняття Кіровоградською обласною радою рішення від 06.12.2013 року № 546 "Про надання мисливських угідь у користування громадській організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан" та які можуть бути підставами для визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 20.12.2013 року, а також не надав належних доказів в обґрунтування позовних вимог.

В судовому засідання апелянт наголосив про наявність рішення адміністративного суду №811/2600/13-а. Колегія вважає, що рішення адміністративного суду не є преюдиційним. Оскільки суд зв"язаний довадами та підставми позову, а в апеляційній інстанції не можуть розглядатись вимоги що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору ( ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість вимог позивача, а доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2014р. у справі № 910/17713/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2014р. у справі № 910/17713/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/17713/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх