КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 910/24682/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Синиці О.Ф.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача - Демидюк О.Б. за довіреністю;

від відповідача 1 - Вабіщевич Т.В. за довіреністю;

від відповідача 2 - Ненашев Є.В. за довіреністю;

від третьої особи 1 - не з'явились;

від третьої особи 2 - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014

у справі № 910/24682/13 (головуючий суддя: Стасюк С.В., судді: Босий В.П., Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл"

до 1. Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

2. Публічного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат"

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Компанія АБС ЕЛАЙД БІЛДІНГ ЕНД СТІЛ ЛІМІТЕД (ABS ALLIED BUILDING& STEEL LIMITED)

2. Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар"

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2014 року у справі № 910/24682/13 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністіл" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст.ст. 6, 203, 215, 216, 236, 548 ЦК України, ст. 207 ГК України, ст.ст. 60,61 Закону України "Про банки і банківську діяльність"

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.01.2015 року.

21.01.2016 відповідач 2 подав клопотання про повідомлення третьої особи - нерезидента України про розгляд справи за правилами, встановленими Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів.

21.01.2016 відповідач 1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 розгляд справи відкладено на 27.07.2015, у зв'язку з необхідністю направлення та вручення судової кореспонденції на адресу третьої особи 1 у порядку, що встановлений Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

20.02.2015 представником відповідача 2 подані переклади на англійську мову позовної заяви, апеляційної скарги, ухвали суду та прохання про вручення за кордоном судових документів.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 , у зв'язку з перебуванням суддів Синиці О.Ф. та Шевченка Е.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/24682/13 колегію суддів у складі: головуючого судді - Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 відкладено розгляд справи на 14.09.2015, викликано в судове засідання, для надання пояснень, директора ТОВ "Юністіл" ОСОБА_6.

21.01.2016 відповідач 1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015, у зв'язку з виходом судді Шевченка Е.О. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/24682/13 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 відкладено розгляд справи на 28.09.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015, у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/24682/13 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 розгляд справи було відкладено на 12.10.2015.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/24682/13 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 розгляд справи відкладено на 26.10.2015.

26.10.2015 представник позивача подав клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, у якому вказує, що для перевірки обґрунтованості заявлених позовних вимог необхідні спеціальні знання, тому просить призначити відповідну судову експертизу.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 задоволено клопотання позивача, призначено судово-економічну експертизу у справі № 910/24682/13, а також зупинено апеляційне провадження у справі № 910/24682/13 до закінчення проведення судової експертизи.

19.02.2016 до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/24682/13 з висновком експерта № 251/26 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 12.02.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2016 року.

01.03.2016 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку науково-правової експертизи від 26.11.2015.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.03.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/24682/13 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження

02.03.2016 представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання за правилами, встановленими ст.87 ГПК України. Неявка у судове засідання представників третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

02.03.2016 в судовому засіданні представник позивача (апелянта) підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача 1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін. Представник відповідача 2 підтримав апеляційну, просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

13.08.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником якого є відповідач 1 - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (банк) та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (позичальник) було укладено договір про надання Кредиту № CR 08-435/29-1, з наступними змінами та доповненнями (далі - Кредитний договір № 435), за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування (12 960 000,000 доларів США), а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у цьому договорі.

13.08.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (позичальник) було укладено договір про надання Кредиту № CR 08-437/29-1, з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Кредитний договір № 437), за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування (5 000 000,000 доларів США), а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у цьому договорі.

Відповідно до пунктів 2.1.2. Кредитного договору № 435 та Кредитного договору № 437 банк зобов'язаний не розголошувати третім особам інформацію про позичальника, що містить банківську та/або комерційну таємницю, за виключенням випадків, коли розголошення такої інформації є обов'язковим для банку у відповідності з чинним законодавством та/або необхідно банку для захисту своїх прав та інтересів. Застереження: Сторони наступним прийшли до згоди, що банк має право, а позичальник надає банку таке право, розголошувати (розкривати) у будь-який спосіб третім особам інформацію про позичальника, що містить банківську та/або комерційну таємницю, за обставини порушення (невиконання та/або неналежного виконання) позичальником будь-якого із своїх платіжних зобов'язань, передбачених цими Договорами.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" перед Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" були укладені наступні договори:

1) 10.09.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (боржник) та Відкритим акціонерним товариством "Запорізький абразивний комбінат", правонаступником якого є відповідач 2 - Публічне акціонерне товариство "Запорізький абразивний комбінат" (поручитель) було укладено договір поруки № SR 08-345/29-1, з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір поруки № SR 08-345/29-1);

2) 23.09.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 08-623/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір застави № PL 08-623/29-1);

3) 23.09.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 08-621/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір застави № PL 08-621/29-1);

4) 23.09.2008 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 08-622/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір застави № PL 08-622/29-1);

5) 08.02.2010 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 10 - 031/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом -Договір застави № PL 10 - 031/29-1);

6) 27.08.2009 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 09 - 204/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір застави № PL 09 - 204/29-1);

7) 21.09.2010 року між Закритим акціонерним банком "ОТП Банк", правонаступником я кого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (заставодавець) було укладено договір застави № PL 10 - 236/29-1 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір застави № PL 10 - 236/29-1).

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю умов Кредитного договору № 435 та Кредитного договору № 437 приписам пункту 4 частини 1 статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки у спірних договорах відсутні посилання на будь-яку відповідальність банку за розголошення банківської таємниці.

Виходячи з наведеного, на думку позивача, у випадку визнання Кредитного договору № 435 та Кредитного договору № 437 недійсними, недійсними є також договори забезпечення виконання зобов'язань, а саме, Договір поруки № SR 08-345/29-1, Договір застави № PL 08-623/29-1, Договір застави № PL 08-621/29-1, Договір застави № PL 08-622/29-1, Договір застави № PL 10-031/29-1, Договір застави № PL 09-204/29-1, Договір застави № PL 10-236/29-1, оскільки останні є похідними від Кредитних договорів.

Окрім того, позивач зазначив про те, що у Договорі поруки № SR 08-345/29-1, Договорі застави № PL 08-623/29-1, Договорі застави № PL 08-621/29-1, Договорі застави № PL 08-622/29-1, Договорі застави № PL 10- 031/29-1, Договорі застави № PL 09 - 204/29-1, Договорі застави № PL 10- 236/29-1 взагалі відсутні як застереження щодо збереження банківської таємниці, так і посилання на будь-яку відповідальність банку за її розголошення, відтак вказані правочини прямо суперечать пункту 4 частини 1 статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністіл" отримало у банку наступні кредитні кошти, зокрема, за Кредитним договором № 435 - 128 312 587,84 грн., Кредитним договором № 437 - 82 015 305,47 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністіл" повернуло на користь банку грошові кошти (з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій):

- за Кредитним договором № 435 - 84 100 243,61 грн.;

- за Кредитним договором № 437 - 63 087 081,73 грн.

Таким чином, за доводами позивача, з урахуванням наслідків недійсності Кредитного договору № 435 та Кредитного договору № 437 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" має бути стягнуто 210 327 893,31 грн., а з Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністіл" має бути стягнуто 147 178 325, 34 грн.

Прийняте рішення про відмову у задоволенні позову місцевий господарський суд обґрунтував наступним. Підставою позову є те, що кредитні договори не містять умов та правил, що регулюють відповідальність банку щодо невиконання чи не належного виконання договору, натомість містить цілий ряд наданих банку прав. Проте, вказані доводи не були взяті до уваги місцевим господарським судом, оскільки сам факт укладення кредитного договору передбачає можливість застосування до обох сторін (в тому числі до кредитора) усіх можливих (передбачених законом) видів відповідальності за порушення договору. Доводи ж позивача, щодо обов'язкової наявності у договорі умов про відповідальність банку є не обґрунтованими, оскільки параграф 2 глави 71 ЦК України, який регулює відносини сторін за кредитним договором вказаної обов'язкової умови не передбачає. До того ж наявність тих чи інших умов договору, які не є обов'язковими (для тих чи інших видів договорів) визначають самі сторони, керуючись нормами Цивільного кодексу України про свободу договору.

На підставі викладеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочинів стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави, в силу яких спірні договори мають бути визнані недійсними. Більше того, судом встановлено та враховано, що оспорювані правочини спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочинів є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Колегія суддів на підставі вивчення всіх матеріалів справи не може повністю погодитися з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку експерта № 251/15 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 12.02.2016, дослідженням підтверджені основні ознаки погіршення фінансово-господарського стану ТОВ "Юністіл", в т.ч. збиткова діяльність та відхилення показників ліквідності від граничного значення за 2009-2015 рр. За даними звіту про фінансові результати ТОВ "Юністіл" станом на 1 півріччя 2015р. збитки становлять 134970,0 тис.грн. Таким чином, наявними матеріалами документально підтверджується збиткова діяльність ТОВ "Юністіл" за 2009 - 2015 роки, в т.ч. що за умови порушення публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" банківської таємниці з комерційної діяльності ТОВ "Юністіл" безпосередньо вплинуло на невиплату заборгованості за кредитним договором № CR 08-435/29-1 від 13.08.2008 та договором про надання кредитної лінії № CR 08-437/29-1 від 13.08.2008.

Тобто, у висновку судово-економічної експертизи порушення публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" банківської таємниці з комерційної діяльності ТОВ "Юністіл" ставиться в пряму залежність з невиплатою заборгованості за Кредитним договором № 435 та Кредитним договором № 437.

Колегія суддів також бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З частини 1 ст. 638 ЦК України можна зробити висновок, що істотні умови поділяються на 4 групи: 1) умови про предмет; 2) умови, які визначені законом як істотні; 3) умови, які є необхідними для договорів цього виду; 4) умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільний кодекс України у статі 640 визначає момент укладення договору, а саме: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Наведені положення законодавства визначають, що для того, щоб договір вважався укладеним, необхідна наявність одного або декількох юридичних фактів (згоди сторін, вчинення певних дій (передання речі), нотаріальне посвідчення та ін.).

Що стосується кредитного договору, то за таким зобов'язанням банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1054, 1055 ЦК України).

При визначенні істотних умов конкретного виду договору слід враховувати положення спеціального законодавства. Спеціальним законом, яким регулюється укладення договорів банківських послуг є Закон України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції станом на день укладення спірних договорів), інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю. Положення цієї статті не поширюються на узагальнену по банках інформацію, яка підлягає опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обов'язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його розсуд. Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції станом на день укладення спірних договорів) банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом:

1) обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю;

2) організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю;

3) застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації;

4) застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

Враховуючи вищевикладене, окрім загальних істотних умов договору, визначених цивільним законодавством України, стаття 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначає ще одну обов'язкову істотну умову для укладення договору у сфері банківських послуг - застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

З огляду на вищевикладене, умову щодо застосування застережень про збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом можна віднести до групи істотних умов, які є необхідними для договорів певного виду.

Як вбачається з укладених кредитних договорів, вони містять застереження щодо збереження банківської таємниці (п. 2.1.2 кредитного договору № 435, п. 2.1.2 кредитного договору № 437, п. 2.1.2 договору про надання акредитиву), але у вказаних договорах відсутні посилання на будь-яку відповідальність банку за її розголошення.

При цьому, за умовами договорів про надання банківських послуг, банк володіє повною інформацією про ТОВ "Юністіл", а саме: про банківські рахунки боржника; операції, які були проведені на користь чи за дорученням боржника, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан боржника; організаційно-правову структуру боржника, її керівників, напрями діяльності; про відомості стосовно комерційної діяльності боржника, всі його проекти, зразки продукції тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у Кредитному договорі № 435 та Кредитному договорі № 437 відсутні усі істотні умови, що передбачені чинним законодавством України, зокрема умови щодо відповідальності за розголошення банківської таємниці, то такі договори не можуть вважатися укладеними.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Такі зобов'язання є похідними від основного договору.

Враховуючи те, що договори забезпечення зобов'язань також є договорами, що укладаються у сфері банківських послуг укладаються також між позичальником та кредитором (банком) то вимоги, які визначені у ст. 61 Закону України "Про банки та банківську діяльність" щодо застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення також розповсюджуються також на ці договори, відтак такі договори мають включати істотні умови, що визначені для усіх банківських договорів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Юністіл" за Кредитним договором № 435 та Кредитним договором № 437 було укладено ряд похідних зобов'язань, а саме: Договір застави корпоративних прав (майнова порука) № PL 09-056/29-1 від 24.03.2009 року; Договір поруки № SR 08-345/29-1 від 10.09.2008 року; Іпотечний договір (майнова порука) № PL 08-619/29-1 від 17.09.2008 року; Договір застави № PL 08-623/29-1 від 23.09.2008 року; Договір застави № PL 08-621/29-1 від 23.09.2008 року; Договір застави № PL 08-622/29-1 від 23.09.2008 року; Договір застави № PL 10-031/29-1 від 08.02.2010 року; Договір застави № PL 09-204/29-1 від 27.09.2009 року; Договір застави № PL 10-236/29-1 від 21.09.2010 року.

Оскільки вказані договори є похідними від Кредитного договору № 435 та Кредитного договору № 437, які визнаються колегією суддів неукладеними, то і зазначені договори забезпечення зобов'язань є неукладеними.

Також як було зазначено позивачем у позові та встановлено колегією суддів на підставі дослідження матеріалів справи, у Договорі поруки № SR 08-345/29-1, Договорі застави № PL 08-623/29-1, Договорі застави № PL 08-621/29-1, Договорі застави № PL 08-622/29-1, Договорі застави № PL 10- 031/29-1, Договорі застави № PL 09 - 204/29-1, Договорі застави № PL 10- 236/29-1 взагалі відсутні як застереження щодо збереження банківської таємниці, так і посилання на будь-яку відповідальність банку за її розголошення, відтак вказані правочини прямо суперечать пункту 4 частини 1 статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

На підставі п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно з п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом).

Отже, правочин вважається вчиненим з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та дотримали форму та порядок укладення договору, який встановлена чинним законодавством для відповідного виду договорів, чого в даному випадку зроблено не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що як Кредитний договір № 435 та Кредитний договір № 435, так і всі похідні від них договори забезпечення виконання зобов'язань є неукладеними.

Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до абз. 6 п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом було правильно відмовлено у задоволенні позову, а тому підстав для його скасування не вбачається, але при цьому колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом неправильно було встановлено, що як Кредитний договір № 435 та Кредитний договір № 435, так і всі похідні від них договори забезпечення відповідають чинному законодавству України та є укладеними.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Юністіл" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 року у справі № 910/24682/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/24682/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

О.Ф. Синиця