ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016р. Справа№ 2-11/11 (2/1328/11/12)

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий), Кидисюка Р.А., Петрашка М.М., при секретарі судових засідань Кохановській Ю.І., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_4, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська гарнізонна база, м.Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, м.Львів

про: стягнення 25% річних, інфляційних втрат.

Представники:

від позивача: ОСОБА_6 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Наконечна О-А.Є. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: не з'явився;

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська гарнізонна база", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про стягнення вартості частини майна при виході учасника з товариства. Під час розгляду спору ним додатково заявлено позовні вимоги про стягнення 25% річних, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.06.2012р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю та стягнуто з ТОВ "Львівська гарнізонна база" на користь ОСОБА_4 1 5830615,80 грн. вартості частини майна товариства, належної йому до виплати при виході зі складу учасників товариства 05.07.2005 р. відповідно до частки в статутному фонді в розмірі 25 %, з врахуванням 25 % річних за прострочку виплати частки майна, індексу інфляції та 3 % річних нарахованих з 05.07.2006р. по 24.05.2012р., 1700 грн. витрат по сплаті державного мита та 56 125,81 грн. витрат на проведення експертиз та експертної оцінки.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2014р. рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06.06.2012р. скасовано, прийнято нове рішення про часткове задоволення позову та стягнуто з ТОВ "Львівська гарнізонна база" на користь ОСОБА_4 1 1323 308 грн. вартості частини майна товариства, 1700 грн. судового збору та 12908,84 грн. витрат на проведення судових експертиз. Постановлено також стягнути з ТзОВ «Львівська гарнізонна база» в дохід державного бюджету України 34410 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Львівська гарнізонна база» 7914,30 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014 р. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2014р. та рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 06.06.2012р. у справі № 2-11/11(2/1328/11/12) в частині вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська гарнізонна база" про стягнення 25 % річних та інфляційних втрат, а також в частині розподілу судових витрат скасовано, справу № 2-11/11(2/1328/11/12) в означеній частині вимог передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області. В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2014 р. у справі № 2-11/11(2/1328/11/12) залишено без змін.

На новому розгляді спору, рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2015р. залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Львівська гарнізонна база» на користь ОСОБА_4 1 949 613,36 грн. 25% річних, 919 699,05 грн. інфляційних втрат, 1701,28 грн. судового збору, 55 194,07 грн. витрат за проведення судових експертиз. Крім того, стягнуто з ТзОВ «Львівська гарнізонна база» на користь ОСОБА_4 34 977,68 грн. судового збору за подання касаційної скарги. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 року та рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2015 року у справі №2-11/11 (2/1328/11/12) скасовано, справу № 2-11/11 (2/1328/11/12) передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

У постанові Вищий господарський суд зазначив, що при новому розгляді, 20.11.2014р. представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 25% річних та інфляційних втрат за період з 05.07.2006р. по 24.05.2012р.

Разом з тим, зазначеній заяві про застосування строку позовної давності оцінка не надавалась та відповідні процесуальні наслідки не застосовувались, що вплинуло на правильність вирішення спору.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав до стягнення з відповідача 25% річних та інфляційних втрат за період з 05.07.2006р. по 24.05.2012р., слід вважати помилковими та такими, що не відповідають вимогам ст.43 ГПК України щодо всебічного, повного та об»єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Вищий господарський суд України у своїй постанові зазначив, що під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, перевірити доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення з відповідача 25% річних та інфляційних втрат за період з 05.07.2006р. по 24.05.2012р. за порушення ним строків виплати позивачу вартості належної йому частки в майні ТОВ «Львівська гарнізонна база», правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Внаслідок автоматичного розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, справу було передано на розгляд судді Кітаєвій С.Б.

Ухвалою від 28.08.2015р. справу №2-11/11 (2/1328/11/12) прийнято до розгляду в новому складі суду та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2015р.

Розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою суду від 22.10.2015р. призначено колегіальний розгляд справи №2-11/11 (2/1328/11/12) у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.10.2015р. у склад колегії увійшли головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Щигельська О.І. та Петрашко М.М.

Ухвалою суду від 23.10.2015р. справу №2-11/11 (2/1328/11/12) прийнято до розгляду колегіально у складі суддів головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Щигельська О.І. та Петрашко М.М. та призначено розгляд справи на 18.11.2015р.

Ухвалою суду від 18.11.2015р. розгляд справи відкладено на 14.12.2015р.

З підстав, наведених в ухвалі суду від 14.12.2015р. розгляд справи відкладався на 28.12.2015р.

28.12.2015р., у зв"язку із тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б., шляхом здійснення повторного автоматизованого розподілу, справу передано для розгляду судді Сухович Ю.О.

У зв"язку із відпусткою судді Щигельської О.І., шляхом проведення автоматичної заміни складу колегії, суддю Щигельську О.І. замінено на суддю Мазовіту А.Б.

Ухвалою суду від 28.12.2015р. суд у складі суддів Сухович Ю.О. (головуючий), Мазовіти А.Б. та Петрашка М.М. відклав розгляд справи на 21.01.2016р.

У зв»язку з перебуванням судді Мазовіти А.Б. станом на 21.01.2016р. у відпустці, проведено заміну члена колегії за наслідками автоматизованого розподілу якого суддю Мазовіту А.Б. замінено на суддю Кидисюка Р.А.

Подальший розгляд справи здійснюється колегіально у складі суддів Сухович Ю.О. (головуючий), Кидисюка Р.А. та Петрашка М.М.

В судове засідання представник позивача з'явився, викладене в поясненнях б/н від 24.12.2015р. (вх. №56109/15 від 24.12.2015р.) підтримав, просив позовні вимоги згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог задоволити, стягнути з відповідача 1 437 967,67 грн. з яких 992 481,00 грн. 25% річних та 445 486,67 грн. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача проти позовних вимог в частині стягнення 25 % річних, індексу інфляції заперечив, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 25% річних та індексу інфляції, у зв»язку із спливом строків позовної давності.

Третя особа, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки представника у судове засідання та невиконання вимог ухвал суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду спору, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №782 від 19.02.2016р. - вручено 22.02.2016р. (вх.№7633/16 від 24.02.2016р.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача господарський суд встановив:

ТзОВ «Львівська гарнізонна база» було створено в грудні 2002 року та його державна реєстрація була здійснена виконавчим комітетом Львівської міської ради 23.12.2002р.

Відповідно до статуту ТзОВ «Львівська гарнізонна база» в редакції, затвердженій загальними зборами учасників товариства 22.10.2004р., яка була зареєстрована 27.10.2004р. і яка діяла станом на липень 2005р., його учасниками були позивач та третя особа без самостійних вимог. Статутний капітал товариства був сформований за рахунок вкладів учасників товариства в розмірі 16500 грн., де частка позивача склала 4125 грн., що становить 25% статутного капіталу, а ОСОБА_5 - 12375 грн., що становить 75% статутного капіталу.

01.07.2005р. позивач звернувся в ТзОВ «Львівська гарнізонна база» із заявою, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, якою позивач повідомив загальні збори учасників ТОВ «Львівська гарнізонна ваза» про свій вихід із числа учасників даного товариства, а також просив провести з ним розрахунки в порядку ст. 54 Закону України «Про господарські товариства». і ст. 148 ЦК України шляхом передання йому майна товариства в натурі відповідно до його частки в статутному капіталі на момент виходу з товариства.

05.07.2005р. відбулись загальні збори учасників ТзОВ «Львівська гарнізонна база» даного товариства, на яких, зокрема, було прийняте рішення про задоволення вищевказаної заяви в частині виходу ОСОБА_4 з ТзОВ «Львівська гарнізонна база» та вирішено провести виплату вартості частини майна товариства, яка пропорційна його частці в статутному фонді, грошовими коштами. Цим же рішенням було відмовлено позивачу у виплаті вартості частини майна товариства, яка пропорційна його частці в статутному фонді, шляхом передання майна в натурі.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач в липні 2005 року звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до ТзОВ «Львівська гарнізонна база» та ОСОБА_5 про скасування рішення загальних зборів товариства в частині відмови у виплаті вартості частини майна шляхом передання майна в натурі і виплаті частки в грошовому виразі та спонукання до виділення і передання частини майна товариства в натурі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.12.2005р., яке залишено без змін судами апеляційної і касаційної інстанції, у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до п. 12.14 статуту (в редакції від 22.10.2004р.) розрахунки з учасником, який вийшов з товариства, повинні бути проведені не пізніше 12 місяців з дня подання заяви про вихід, але не раніше затвердження звіту за рік, в якому подана заява. У разі порушення строку розрахунку, учасник вправі вимагати стягнення з товариства вартості частки з урахуванням інфляції та 25% річних в судовому порядку.

У зв'язку із невиконанням обов'язку щодо сплати належної позивачу суми частки в статутному капіталі при виході учасника з товариства та, як наслідок, прострочення виконання зобов'язань у відповідності до приписів ст.625 ЦК України, позивач згідно заяви про зменшення позовних вимог (вх.№4655/15 від 12.10.2015р.) просить стягнути з відповідача 1 437 967,67 грн. з яких 992 481,00 грн. 25% річних за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р. та 445 486,67 грн. інфляційних нарахувань за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ч.1 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦК України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції від 11.05.2005р.) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства, вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Статтею 148 Цивільного кодексу України (в редакції від 23.06.2005р.) передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного фонду був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Розділом 12 статуту ТзОВ "Львівська гарнізонна база" врегульовано порядок виходу учасника з товариства, а саме, п. 12.1. передбачено, що учасник має право в будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників чи товариства.

Відповідно до п. 12.2. статуту вихід учасника - фізичної особи відбувається на підставі поданої товариству заяви про вихід, підпис учасника на якій засвідчується нотаріально. Заява про вихід подається особисто або через представника.

Пунктом 12.3. статуту передбачено, що учасник вважається таким, що вибув з товариства з наступного дня після подання заяви про вихід, якщо інший строк не передбачений в заяві.

Згідно з п. 12.5. статуту при виході учасника з товариства йому виплачується частина вартості майна товариства на день виходу, пропорційна його частці в статутному капіталі. Вартість частки визначається як частина власного капіталу товариства, пропорційна його частці в статутному капіталі відповідно до установчих документів в останній редакції. Вартість частки розраховується головним бухгалтером товариства за балансом, складеним на день виходу учасника (п. 12.6. статуту).

Вартість частки повинна бути розрахована і повідомлена учаснику, який виходить, у місячний строк з дня подання заяви про вихід. Якщо учасник не згідний з наданим йому розрахунком, він вправі звернутись до суду (п. 12.8. статуту).

Розрахунки з учасником, який вийшов з товариства, повинні бути проведені не пізніше 12 місяців з дня подання заяви про вихід, але не раніше затвердження звіту за рік, в якому подана заява. За порушення строків розрахунку, учасник вправі вимагати стягнення з товариства вартості частки з урахуванням інфляції та 25% річних в судовому порядку (п. 12.14. статуту).

З врахуванням викладеного та заяви ОСОБА_4 про вихід з ТзОВ "Львівська гарнізонна база" від 01.07.2005р., позивач вважається таким, що вийшов з числа учасників товариства з 02.07.2005р. Виплата частини вартості майна товариства, пропорційної його частці в статутному капіталі у встановлений строк - до 02.07.2006р., відповідачем проведена не була.

Вартість частини майна ТзОВ "Львівська гарнізонна база" пропорційно частці позивача в статутному фонді (25%) станом на 05.07.2005р. визначена в сумі 1 323 308 грн., яка була присуджена позивачу до стягнення з відповідача судовим рішенням у даній справі, що набрало законної сили у даній частині.

Невиплата відповідачем позивачу вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному фонді товариства при виході з товариства, у строки, передбачені ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" та п. 12.14. статуту, зумовлює для ТзОВ "Львівська гарнізонна база" настання наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, у п. 12.14 Статуту ТзОВ "Львівська гарнізонна база" передбачено інший розмір нарахування процентів за несвоєчасну виплату вартості частки майна, а саме 25 % річних.

Позивач з врахуванням висновків Вищого господарського суду України викладених у постанові від 12.08.2015р. подав заяву про зменшення позовних вимог (вх.№4655/15 від12.10.2015р.) в якій просить стягнути з відповідача 1 437 967,67 грн. з яких 992 481,00 грн. 25% річних за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р. та 445 486,67 грн. інфляційних нарахувань за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р.

Відповідно до ст.256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як роз"яснено у п.п. 3.4, 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013. із змінами та доповненнями "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вартість частини майна ТзОВ "Львівська гарнізонна база" пропорційно частці позивача в статутному фонді (25%) станом на 05.07.2005р. визначена в сумі 1 323 308 грн., яка була присуджена позивачу до стягнення з відповідача судовим рішенням у даній справі, що набрало законної сили у даній частині, виплата частини вартості майна товариства, пропорційної його частці в статутному капіталі у встановлений строк, відповідачем проведена не була.

Із позовом про стягнення частки в майні ТзОВ "Львівська гарнізонна база" ОСОБА_4 звернувся до суду у листопаді 2006 року. При поданні позову позивач зазначав, що в порушення положень п.12.14 статуту ТзОВ "Львівська гарнізонна база" в редакції від 22.10.2004р., а також положень ст.54 Закону України "Про господарські товариства" з ним не проведено розрахунок та не виплачено вартість частини майна товариства, пропорційну його частці 25% в статутному капіталі товариства у 12-місячний строк з дня виходу 05.07.2005р.

Під час розгляду Шевченківським районним судом м.Львова вказаного позову, 24.05.2012р. позивач заявив нову позовну вимогу про стягнення 25% річних, індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 05.07.2006р. по 24.05.2012р.

Отже, право на звернення до суду з вимогою про стягнення 25% річних та інфляційних втрат у позивача виникло з 05.07.2006р. (по спливу 12 місяців із дня виходу із числа учасників товариства) та закінчилось 05.07.2009р., а позовну вимогу про стягнення 25% річних та інфляційних втрат, заявлено 24.05.2012р., тобто зі спливом визначеного ст.257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності. При цьому позивачем не обгрунтовано поважності причин пропуску вказаного строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, протягом розгляду даної справи, відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення 25% річних та інфляційних втрат на підставі ст.257 ЦК України, останнє з яких вкотре заявлено у письмових поясненнях вх.№53977/15 від 11.12.2015р. до позовних вимог згідно заяви позивача про їх зменшення.

З огляду на вказане у задоволенні позовних вимог про стягнення 992 481,00 грн. 25% річних за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р. та 445 486,67 грн. інфляційних нарахувань за період з 24.05.2009р. по 24.05.2012р.

Крім того, слід зазначити, що як вбачається із розрахунку інфляційних втрат долученого до заяви про зменшення позовних вимог, позивач при їх нарахуванні множив індекс інфляції не на суму основного боргу, а на суму боргу, збільшену у зв"язку з інфляцією у попередньому місяці, що суперечить положенням ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із ухвали Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. при поданні касаційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівська гарнізонна база", на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", було відстрочено сплату судового збору в сумі 28 693,12 грн. до ухвалення у справі судового рішення касаційною інстанцією.

У постанові Вищого господарського суду України від 12.08.2015р. вказано, що враховуючи, що за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ "Львівська гарнізонна база" ухвалені у справі рішення та постанова скасовані судом касаційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" при новому розгляді справи суду першої інстанції належить вирішити питання розподілу судових витрат за подачу касаційної скарги.

Як розяснено у п.п.3.4. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

З огляду на вказане, враховуючи, що відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги, яку задоволено частково, судовий збір слід стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82-85, 87 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення 25% річних та інфляційних нарахувань відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 28 693,12 грн. за подання касаційної скарги.

3. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 03.03.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Петрашко М.М.