РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016Справа №910/1946/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»
до про Приватного акціонерного товариства «ОТІС» стягнення пені та штрафу
Представники:

від Позивача: Бондар М.Л. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 3% штрафу у розмірі 81 384 грн. 37 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25.02.2015 року між Державним територіально - галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», яке реорганізоване в Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (Постачальник) було укладено Договір поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити ліфтове обладнання за адресою м. Львів, вул. Талліннська, 3 - лфіт №1,№2 в/п 630 кг на 9 зупинок OTIS 200 R08822D, кількістю 2 одиниці, а Замовник зобов'язався сплатити Постачальнику вартість товару за ціною, визначеною цим Договором у специфікації, провести прийомку поставленого від Постачальника товару у відповідності до умов розділу 4. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору Позивачем 10.03.2015 року здійснена 100% оплата за товар, проте Відповідачем був поставлений товар з прострочкою. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» штраф у розмірі 50 097 грн. 60 коп. та пеню у розмірі 27 195 грн. 84 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1946/16, судове засідання призначено на 17.02.2016 року.

17.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.02.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явились. Представник відповідача про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представник позивача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Приватного акціонерного товариства "ОТІС";

- надати докази на підтвердження надання технічної документації на виконання п. 3.1. Договору №D2N16749 (№Л/БМЕС-69/Ю) від 25.02.2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.02.2016 року відкладено розгляд справи на 02.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

26.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 02 березня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 25.02.2016 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача ухвали суду від 17.02.2016 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 березня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

25.02.2015 року між Державним територіально - галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», яке реорганізоване в Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (Постачальник) було укладено Договір поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити ліфтове обладнання за адресою м. Львів, вул. Талліннська, 3 - лфіт №1,№2 в/п 630 кг на 9 зупинок OTIS 200 R08822D, кількістю 2 одиниці, а Замовник зобов'язався сплатити Постачальнику вартість товару за ціною, визначеною цим Договором у специфікації, провести прийомку поставленого від Постачальника товару у відповідності до умов розділу 4.

Відповідно до п.2.2 Договору розрахунки за Договором здійснюються Замовником шляхом оплати: 100% вартості Договору протягом 2 днів після підписання Договору.

Згідно з п.3.1 Договору постачання товару здійснюється у термін, який зазначено у специфікації після оплати Договору Замовником згідно з п.2.2 та повного погодження замовленої технічної документації, наданої згідно з п.5.2. При невиконанні умов оплати п.2.2, Виробник переносить термін виготовлення на час затримки оплати.

Датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання обладнання та акту приймання - передачі поставленого обладнання, підписаного обома Сторонами. (п.3.6 Договору)

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що за поставку товару виготовлення обладнання або його частини з необґрунтованим порушенням термінів постачання, Постачальник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості обладнання, постачання якого прострочено, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф 7% від суми непоставленого товару.

Додатком №1 до Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Сторони узгодили найменування товару, кількість, термін постачання - 12 тижнів (встановлюється з моменту отримання 1-го етапу оплати згідно п.2.2 даного Договору та погодження замовленої технічної документації), вартість товару - 715 680 грн. 00 коп., технічну специфікацію ліфтів.

Додатковою угодою до Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Сторони виклали преамбулу договору в новій редакції у зв'язку з реорганізацією Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Позивач здійснив попередню оплату вартості товару на суму в розмірі 715 680 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №358 від 10.03.2015 року.

Крім того, на виконання умов Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Відповідачем було поставлено товар згідно з замовленням, а Позивачем в свою чергу було прийнято товар, що підтверджується видатковою накладною №1836 від 10.07.2015 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем був поставлений товар з прострочкою. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» штраф у розмірі 50 097 грн. 60 коп. та пеню у розмірі 27 195 грн. 84 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Позивач здійснив попередню оплату вартості товару на суму в розмірі 715 680 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №358 від 10.03.2015 року.

Згідно з п.3.1 Договору постачання товару здійснюється у термін, який зазначено у специфікації після оплати Договору Замовником згідно з п.2.2 та повного погодження замовленої технічної документації, наданої згідно з п.5.2. При невиконанні умов оплати п.2.2, Виробник переносить термін виготовлення на час затримки оплати.

Додатком №1 до Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Сторони узгодили найменування товару, кількість, термін постачання - 12 тижнів (встановлюється з моменту отримання 1-го етапу оплати згідно п.2.2 даного Договору та погодження замовленої технічної документації), вартість товару - 715 680 грн. 00 коп., технічну специфікацію ліфтів.

Таким чином, Суд зазначає, що Відповідачем повинен був поставлений товар на виконання умов Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року у строк по 02.06.2015 року.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року Відповідачем було поставлено товар згідно з замовленням, а Позивачем в свою чергу було прийнято товар, що підтверджується видатковою накладною №1836 від 10.07.2015 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 03.06.2015 р. по 10.07.2015 р. у розмірі 27 195 грн. 84 коп. та 7% штрафу в розмірі 50 097 грн. 60 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов»язань.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що за поставку товару виготовлення обладнання або його частини з необґрунтованим порушенням термінів постачання, Постачальник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості обладнання, постачання якого прострочено, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф 7% від суми непоставленого товару.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки продукції пені та штрафу від суми несвоєчасно поставленого товару та несвоєчасно виконаних робіт (послуг); спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов»язань, а не тільки за невиконання грошового зобов»язання, Суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими.

Крім того, Суд звертає увагу, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов'язання вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 27 195 грн. 84 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов'язання з 03.06.2015 року по 10.07.2015 року.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу на підставі п.6.1 Договору поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року, прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги Позивача також підлягають задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 7% штрафу у розмірі 50 097 грн. 60 коп.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, що у Договорі поставки №D2N16749/Л/БМЕС-69/Ю від 25.02.2015 року не визначено які саме дні календарні чи робочі повинні бути використані для підрахунку штрафу, а тому ці умови є суперечливими та за якими неможливо визначити строк прострочки, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 251, 252, 253 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Тобто юридичне значення має саме сплив визначеного проміжку часу, внаслідок якого виникають, змінюються або припиняються цивільні правовідносини. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 Договору Сторони в добровільному порядку, без заперечень та зауважень передбачили, що за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф 7% від суми непоставленого товару, що не суперечить нормам чинного законодавства України. Таким чином, після спливу саме 30 днів боржник вважається таким, що прострочив, оскільки він не виконав зобов'язання в строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» підлягає стягненню пеня у розмірі 27 195 грн. 84 коп. та 7% штрафу у розмірі 50 097 грн. 60 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОТІС»» (03062, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЧИСТЯКІВСЬКА, будинок 32, Ідентифікаційний код юридичної особи 14357579) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) пеню у розмірі 27 195 (двадцять сім тисяч сто дев'яносто п'ять) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп., 7% штрафу у розмірі 50 097 (п'ятдесят тисяч дев'яносто сім) грн. 60 (шістдесят) коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03 березня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин