КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"03" березня 2016 р. Справа №Б8/036-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи гр. ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016

у справі №Б8/036-11 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТОВО-РОЗДРІБНА

ТОРГОВА ФІРМА "ЕДЛАНД" ()

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі №Б8/036-11 розгляд справи у підсумковому судовому засіданні, заяви фізичної особи гр. ОСОБА_2 про заміну кредиторів на правонаступника та внесення змін до реєстру вимог кредиторів, заяв фізичних осіб гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з грошовими вимогами до боржника, розгляд заяви ТОВ "Торговий дім "Сарни" про заміну кредитора у справі на правонаступника відкладено на 03.02.2016.

Зобов'язано розпорядника майна боржника організувати та провести засідання комітету кредиторів, на якому вирішити питання щодо можливості укладення між боржником і кредиторами мирової угоди. Повторно зобов'язано УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області подати до суду письмові пояснення щодо заяви гр. ОСОБА_2 та, у разі наявності, заперечення, а також надати підтвердження оплати ТОВ "Торговий дім "Сарни" заборгованості боржника у розмірі 59128,17 грн. Повторно зобов'язано фізичних осіб гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подати до суду письмові пояснення щодо заяви фізичної особи гр. ОСОБА_2 та, у разі наявності, заперечення. Вирішено інші процесуальні питання, пов'язані з подальшим розглядом справи.

Не погодившись, фізична особа - гр. ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі № Б8/036-11 - в частині зобов'язання розпорядника майна боржника організувати та провести засідання комітету кредиторів, на якому вирішити питання щодо можливості укладення між боржником і кредиторами мирової угоди (п. 2). Одночасно з апеляційною скаргою заявлено клопотання про відновлення строків апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі № Б8/036-11, обґрунтоване об'єктивними обставинами.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частиною 1 ст. 91 ГПК України встановлено, що сторони у справі, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду у випадках, передбачених ст. 106 цього Кодексу, п. 1 якої встановлено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство).

Статтею 8 Закону про банкрутство (в редакції з 19.01.2013) встановлено, що ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню є вичерпним, з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, - на відповідних правових висновках наголошено у т.ч. в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №3-957гс15, від 27.01.2016 у справі №3-1283гс15.

Частину 2 ст. 8 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлено деякі особливості та обмеження у реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, які полягають, зокрема, в можливості оскарження ухвал господарського суду, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Пунктом 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 наголошено, що оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом. Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.

Особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 4-1 ГПК України, якою встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Як вбачається, п. 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі №Б8/036-11 зобов'язано розпорядника майна боржника організувати та провести засідання комітету кредиторів, на якому вирішити питання щодо можливості укладення між боржником і кредиторами мирової угоди - оскаржена в цій частині ухвала винесена не на підставі заяв, клопотань чи то скарг учасників провадження у справі про банкрутство, а за ініціативою господарського суду, у т.ч. і зокрема, з метою врегулювання господарського спору, що в своїй суті і є завданням судочинства.

Згідно з ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами (ч. 1 ст. 77 Закону про банкрутство). Мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг задоволення вимог кредиторів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 78 Закону про банкрутство).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Закону про банкрутство у разі якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов'язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов'язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов'язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди. Зазначену мирову угоду підписує керівник відповідного органу доходів і зборів за місцезнаходженням боржника.

Не підлягає прощенню (списанню), відстрочці та/або розстрочці за умовами мирової угоди заборгованість із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин.

Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування України. Погашення вимог кредиторів за умовами мирової угоди здійснюється з дотриманням черговості, встановленої цим Законом. Для кредиторів, які не брали участі в голосуванні або проголосували проти укладення мирової угоди, не можуть бути встановлені умови гірші, ніж для кредиторів, які висловили згоду на укладення мирової угоди, вимоги яких віднесені до однієї черги (ч. 3-4 ст. 78 Закону про банкрутство).

Частиною 1 ст. 106 ГПК України визначено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. Оскаржувана ухвала у відповідній частині не відноситься до даного переліку. Згідно з ч. 2 ст. 106 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Пунктом 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» наголошувалось, що якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд згідно з ч. 2 ст. 106 ГПК України повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. Якщо ж місцевий господарський суд помилково не повернув апеляційну скаргу та направив її до апеляційного господарського суду, то останній відмовляє в прийнятті такої скарги з посиланням на ст. 91 та ч. 2 ст. 106 ГПК України.

З урахуванням зазначеного вище в прийнятті скарги слід відмовити та повернути її без розгляду. Керуючись ст. 86, ст. 91 та ч. 2 ст. 106 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити фізичній особі - гр. ОСОБА_2 в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі №Б8/036-11.

2. Апеляційну скаргу фізичної особи - гр. ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі №Б8/036-11 повернути без розгляду по суті.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко