ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2016 р.Справа № 924/78/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністью "АВ МЕТАЛ ГРУП", м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство "Екометал", м. Красилів

про стягнення 46 607, 81 грн.

Представники сторін: не з'явились

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договору № 339/ХМ від 19.03.2015 року в розмірі 46 607, 81 грн., з яких: 38 616, 33 грн., основний борг (в тому числі 200 грн. транспортних послуг, наданих згідно акту прийому робіт від 25 вересня 2015 року), 6 537, 62 грн. пеня, 445, 53 грн. 3% річних, 1 008, 33 грн. інфляційні.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на порушення відповідачем умов договору щодо строків здійснення розрахунків. Стягнення пені обумовлене наявністю відповідної умови договору щодо її застосування. Нарахування інфляційних і річних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

26.02.2016 року на адресу суду надійшла заява позивача, в якій останній просить суд провести судове засідання без участі свого представника. Крім того, у клопотання вказано, що позивач підтверджує факт оплати відповідачем основної суми боргу у повному обсязі (в тому числі 200 грн. послуг із транспортування). Оплата послуг транспортування у сумі 200 грн., зокрема підтверджується актом звірки та платіжними дорученнями наданими відповідачем (в загальну суму яких входять як основна сума поставленого товару так і транспортні послуги).

Відносно зазначеного відповідачем невірного розрахунку сум інфляційних та пені позивач вказує, що при здійсненні таких розрахунків позивач користувався калькулятором штрафів програми „Ліга Закон, тому останні є вірними. Заперечення ж відповідача є необґрунтованими, оскільки не підтверджені іншими розрахунками.

Таким чином, позивач наполягає на задоволенні позову, в частині стягнення річних, пені, інфляційних.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, надіслав письмовий відзив на позов, в якому відмічає, що ним сплачено основну суму боргу в розмірі 38 616, 33 грн. (33 616, 33 грн. 9 лютого 2016 року та 5 000 грн. 2 лютого 2016 року). На підтвердження зазначеного відповідач подає відповідні платіжні документи і акт звірки. В зв'язку з цим відповідач стверджує про відсутність предмету спору в частині заявленого основного боргу 38 616, 33 грн.

В той же час, у відзиві вказано, що вимоги позивача про стягнення 200 грн. за надані транспортні послуги (які позивчачем включені до суми основного боргу та як він стверджує оплачені на час вирішення спору) відповідач не визнає, оскільки між сторонами відповідний (про надання послуг) договір не укладався. Доданий до справи акт прийому робіт на суму 200 грн., не є доказом укладення між сторонами договору в розумінні ст. ст. 638, 641, 642, 654 ЦК України. Наданню послуг транспортування позивачем на користь відповідача, в силу п. 11.3 договору (можливість внесення змін) має передувати укладення відповідної додаткової угоди.

Крім того, відповідач заперечує проти зазначених позивачем сум інфляційних і пені, вказуючи таке. При розрахунку пені позивач використав формулу: Е = сума боргу за період х 2 облікову ставку НБУ за день прострочки х кількість днів прострочки: 100, використання якої не відображає заявленої до стягнення суми пені.

При розрахунку інфляційних використана формула Е = сума боргу х середній індекс інфляції - сума боргу, що не відповідає вимогам п. 3.2. постанови Пленуму ВГС України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та листу ВСУ від 3 квітня 1997 року № 62 - 97, де вказана зовсім інша формула.

Також у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Про належність повідомлення відповідача про судовий розгляд справи 29.02.2016 року свідчить поштове повідомлення від 17.02.2016 року з підписом представника про отримання.

З матеріалів справи встановлено.

19 березня 2015 року між сторонами укладено договір поставки № 339/ХМ відповідно якого постачальник (позивач) зобовязаний у порядку та строки, встановлені договором, передати у власність покупця (відповідача) металопрокат, асортимент, кількість і ціна якого вказуються у специфікації та / або в рахунках на оплату, що є невідємною частиною даного договору, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах. Визначених цим договором.

Оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 3.2.). Порядок розрахунків: 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у специфікаціях. (п. 3.3). Строк оплати за товар встановлено в рахунку, якщо інше не зазначено у специфікаціях. Факт оплати товару є підтвердженням отримання покупцем рахунку (п. 3.4.).

У випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, покупець зобовязаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу, за кожен день порушення строку (п.7.1.).

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2015 року (п. 11.1.). Закінчення строку дії договору або його дострокове розірвання не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору (п. 11.4).

Додатком до договору № 5 є специфікація, яка визначає найменування товару на суму 55 373, 63 грн., з умовами платежу - відстрочка протягом 4 днів здати поставки товару.

Основний договір та додаток підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

До справи додано рахунок позивача, адресований відповідачу № НОМЕР_1 від 25 вересня 2015 року на суму 55 573, 63 грн. про оплату товару 55 373, 63 грн. та транспортних послуг 200 грн.

Про поставку товару позивачем на користь відповідача в сумі 55 373, 63 грн. та отримання його відповідачем свідчить видаткова накладна № 26004530 від 25 вересня 2015 року, підписана обома сторонами та скріплена їх печатками та довіреність на тримання ТМЦ від 25 вересня 2015 року № 162, підписана відповідачем (керівник і головний бухгалтер), повіреною особою (теж прізвище, що і в накладній) і скріплена печаткою відповідача.

Про оплату відповідачем поставленого товару на суму 17 000 грн. свідчить додані у праву платіжні доручення: від 12 листопада 2015 року № 900 на суму 5 000 грн., від 17 листопада 2015 року № 915 на суму 5 000 грн., від 27 листопада 2015 року № 968 на суму 5 000 грн., від 4 грудня 2015 року № 1036 на суму 2 000 грн. платіжні доручення містять вказівку на те, що платником є відповідач, отримувачем позивач.

Доказом надання позивачем послуг перевезення на суму 200 грн. і отримання їх відповідачем є акт здачі прийому робіт від 25 вересня 2015 року № 26004532, підписаним обома сторонами та скріплене пачатками сторін (в графі „Від виконавця - позивачем, в графі „Від замовника відповідачем). Сума 200 грн. Акт містить запис про те, що він складений на виконання договору № 339/ХМ від 19.03.2015 року про виконання позивачем транспортних послуг.

До того ж у справі містяться:

- претензія позивача, адресована відповідачу від 9 грудня 2015 року з вимогою погашення боргу по договору № 339 / ХМ.;

- гарантійний лист відповідача, адресований позивачу від 17 грудня 2015 року, де відмічено, що в звязку з тимчасовими фінансовими труднощами, що склалися внаслідок несплати споживачами за поставлену продукцію в жовтні грудні 2015 року, відповідач гарантує повне погашення заборгованості до 20 січня 2016 року.

На підтвердження оплати основного боргу відповідачем додано: платіжне доручення від 02.02.2016 року № 1209 на суму 5 000 грн., платіжне доручення від 09.02.2016 року № 1251 на суму 33 616, 33 грн. та банківські виписки за 09.02.16 та 02.02.16 на такі ж суми, акт звірки розрахунків на суму 38 616, 33 грн.

Дослідивши надані докази, письмові позиції сторін та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 55 373, 63 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25 вересня 2015 року № 26004530. Прийняття товару відповідачем підтверджується підписом та печаткою останнього на накладній. Також, у справі наявні докази надання позивачем на користь відповідача послуг транспортування на суму 200 грн., що виконані в рамках виконання договору поставки (про це вказано в акті), а саме акт здачі прийому робіт від 25 вересня 2015 року № 26004532. Прийняття робіт відповідачем також підтверджується підписом та печаткою останнього на акті. При цьому, підписання акту обома сторонами свідчить про наявність усної домовленості між ними про надання транспортних послуг. В звязку з цим, доводи відповідача про відсутність підстав для оплати 200 грн. безпідставні.

В силу ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обовязок оплати товару, в силу п. 3.4. договору виникає у відповідача у строк, встановлений у рахунку, якщо інше не вказано у специфікаціях. В силу додатку № 5 (специфікація) строк оплати встановлений на протязі 4 календарних днів з дати поставки товару. Отже, обовязок оплати виникає (враховуючи дату поставки 25 вересня 2015 року) 30 вересня 2015 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив прострочення платежу (оскільки не оплатив у вказаний строк), а саме оплачував частинами: 5 000 грн. (платіжне доручення від 12 листопада 2015 року № 900), з них на оплату заявленого боргу взято 4 957, 30 грн., оскільки 42, 70 грн. включено позивачем за оплату попередньої поставки товару; 5 000 грн. (платіжне доручення від 17 листопада 2015 року № 915); 5 000 грн. (платіжне доручення від 27 листопада 2015 року № 968); 2 000 грн. (платіжне доручення від 4 грудня 2015 року № 1036). Разом 17 000 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати порушено, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на день подання позову становила (55 373, 63 грн. плюс 200 грн. транспортних послуг мінус 16 957, 30 грн. часткової оплати) 38 616, 33 грн.

При цьому, судом враховується, що строк оплати 200 грн. також пропущено, оскільки за усної домовленості за транспортні послуги, строк оплати не обумовлено, тому оплата проводиться по правилах ст 530 ЦК України (на протязі семи днів з дня предявлення претензії).

Також, як вбачається з матеріалів справи, після предявлення позову відповідач сплатив вказану заборгованість в розмірі 38 616, 33 грн. (5 000 грн. 2 лютого 2016 року, - платіжне доручення № 1209, 33 616, 33 грн. 9 лютого 2016 року - платіжне доручення № 1251). Разом 38 616, 33 грн.

За таких обставин, предмет спору, в частині стягнення основного боргу припинив існування під час розгляду справи, в звязку з чим, провадження у справі, в цій частині підлягає припиненню, в звязку з відсутністю предмету спору. Так, відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних і інфляційних, враховуючи встановлений судом факт прострочення (наявність заборгованості в період, з моменту виникнення прострочки до повного погашення) відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком. При цьому, судом відмічається, що у розрахунку правильно обрано періоди нарахування річних і інфляційних, так як в ці періоди існувала заборгованість за поставлений товар, на відповідні суми (що зменшувались в залежності від оплат), з моменту виникнення прострочки до моментів - часткових оплат та по день подання позову.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірними способом забезпечення зобовязання, а тому наявність у договорі п. 7.1., що передбачає застосування пені є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останньої. Розмір цих нарахувань підтверджується поданим розрахунком, який, як і при розрахунку річних вірно відображає суми заборгованості за відповідні періоди існування заборгованості.

Доводи відповідача щодо невірного розрахунку є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.

Таким чином, позов обґрунтований, підтверджений доданими матеріалами, а відтак підлягає задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство „Екометал (Хмельницька область, м. Красилів, вул. Центральна, 16, код 39524761, р / р 6774 в ПАТ „Укрсоцбанк, МФО 300023) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „АВ Метал груп (м. Дніпропетровськ, вул. Шолом Алейхема, 5, , р / р 469 в ПАТ „Кредо банк філія в м. Дніпропетровськ, МФО 325365) 6 537, 62 грн. (шість тисяч пятсот тридцять сім грн. 62 коп.) пені, 445, 53 грн. (чотириста сорок пять грн. 53 коп.) 3 % річних, 1 008, 33 грн. (одна тисяча вісім грн. 33 коп.) інфляційних, 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.) судового збору.

Провадження у справі, в частині стягнення основного боргу у сумі 38 616, 33 грн. припинити.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шолом - Алейхема, 5),

3 - відповідачу (31000, Хмельницька область, Красилівський район, м. Красилів, вул. Цен тральна, 16).