ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.02.2016 Справа № 905/3695/15

Суддя Філімонова О.Ю., розглянувши позовну заяву Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь Донецька область

до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» м. Маріуполь Донецька область

про зобов'язання прийняти неврегульовані пункти додаткової угоди №7 до договору № 171 від 15.12.2009р. про надання послуг водопосточання на 2016р. в редакції позивача (викладені в тексті додаткової угоди до договору)

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність № 03-54 від 18.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 347 від 02.02.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що при укладенні додаткової угоди №7 до договору №171 від 15.12.2009р. про надання послуг водопостачання на 2016р. виникли розбіжності по окремим пунктам додаткової угоди.

17.02.2016р. від позивача надійшло супровідним листом документи, які долучені до матеріалів справи.

18.02.2016р. відповідач надав відзив по суті позовних вимог, де позовні вимоги заперечує повністю, та просить прийняти спірні пункти договору в його редакції, яка викладена у протоколі узгодження розбіжностей.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 649 Цивільного кодексу України, п.7 ст. 181 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 10, 12 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши надані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (позивач) та Комунальним підприємством «Маріупольським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства» (відповідач) було укладено договір № 171 від 15.12.2009р. про надання послуг водопостачання.

18.11.2015 р. відповідачу була направлена додаткова угода №7 до договору № 171 від 15.12.2009р. про надання послуг водопостачання на 2016 рік.

Листом вх. № 3804 від 03.12.2015 відповідач повернув додаткову угоду, підписану з протоколом розбіжностей.

04.12.2015р. листом вих. 1284/12 відповідач був запрошений в Маріупольське регіональне виробниче управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» для врегулювання розбіжностей по додатковій угоді до договору.

15.12.2015р. на адресу відповідача було направлено протокол узгодження розбіжностей, однак, зазначений протокол повернуто позивачу не було. Таким чином, після повторної зустрічі уповноважених представників, сторони згоди не дійшли, врегулювання розбіжностей не відбулось, та враховуючи строки, встановлені ст. 181 Господарського кодексу України, позивач 17.12.2015р. направив на адресу відповідача лист вих. № 1499/12 про передачу неврегульованих пунктів п. 2 розділу 1, п.3 та розділ додаткової угоди « Інші умови угоди» додаткової угоди № 7 до договору № 171 від 15.12.2009 р. про надання послуг водопостачання для вирішення в господарський суд Донецької області, відповідно до ст.181 Господарського кодексу України.

Таким чином, сторони не дійшли згоди по п.2 розділу 1, п. 3, та розділу додаткової угоди «Інші умови угоди» додаткової угоди № 7 до договору № 171 від 15.12.2009 р. про надання послуг водопостачання.

Пунктом 2 в розділі 1 в тексті додаткової угоди є відсутнім, оскільки договір на послуги водопостачання було укладено ще у 2009 році, і типовий договір, який діяв на момент укладення договору не містив даних відносно обробки та розподілення води трубопроводами, тому позивач вважає, що зазначений пункт повинен бути прийнятий в редакції позивача, а саме викладений в розділі 1 тексту договору на послуги водопостачання № 171 від 15.12.2009р.

Пунктом 3 додаткової угоди розділу 5 позивач вважає необхідним залишити в редакції позивача, оскільки тарифи за надання послуг з централізованого водопостачання погоджується та встановлюється для підприємства « Компанія «Вода Донбасу» в цілому, Національною комісією з державного регулювання в сфері комунальних послуг. Відповідно, структурний підрозділ, яким є Маріупольське регіональне виробниче управління не має можливості самостійно приймати рішення щодо зміни чи встановлення тарифу, крім того, на момент звернення до суду Національна комісія з державного регулювання в сфері комунальних послуг розглядає питання щодо погодження періоду застосування тарифу на технічне напірне водопостачання.

Позивач вважає, що пункт 5.5 розділу 4 «Порядок здійснення оплати» не може бути прийнято в редакції відповідача з наступних підстав:

Відповідно до п. 201.1 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобовязаний надати покупцю на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податку накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, обовязкові реквізити.

Починаючи з 10.06.2014р. провадження господарської діяльності в Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосується строків подачі декларації в ДФС, справляння та сплати податків та обовязкових платежів стало неможливим,що підтверджується Сертифікатом (висновком) № 1735 про настання обстави непереборної сили від 25.11.2014р, виданим Торгово-промисловою палатою України за вих. №5270/05-4 та Сертифікатом (висновком) №1736 про настання обставин непереборної сили, виданим Торгово-промисловою палатою за вих.№5268/05-4 від 25.11.2014р.

Крім, того Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» у звязку з нестачою грошових коштів для поповнення спецрахунку, своєчасно зареєструвати все податкові накладні в ЄРПН не має можливості. До того ж підприємство протягом чотирьох місяців не отримує «вхідний ПДВ» від основного постачальника послуг, а саме від постачальника електроенергії та палива, що також веде до дефіциту коштів на ПДВ-рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ. Тому позивач немає вільних коштів для погашення відємного значення ліміту та додаткової оплати позитивного значення ліміту для здійснення своєчасної та повної реєстрації податкових в ЄРПН.

Відповідно до п. 1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (п.п. 2, 3 ст.6 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.626, ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст.7 цього кодексу (п. 1 ст.628, ст.630 ЦК України).

За положеннями ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцент) повинна бути повною і безумовною (п.2 ст.638, п.1 ст.641, п.1 ст.642 ЦК України).

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом (ст.646, п.1 ст.649 ЦК України).

Із аналізу положень вищенаведених норм законодавства вбачається, що у разі недосягнення сторонами згоди щодо укладення договору на запропонованих умовах, законом передбачений такий засіб захисту прав заінтересованої сторони, як врегулювання розбіжностей договору в судовому порядку, тобто зміна правовідносин сторін в межах договору.

Відповідно до ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з положеннями ч.6 ст.179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч.ч.4, 5 ст.180 ГК України).

Згідно ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо) (ч.ч.4, 5, 6 ст.181 ГК України).

Пунктом 7 ст.187 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Положеннями ч.2 ст.187 ГК України встановлено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Дослідивши дії сторін, спрямовані на врегулювання існуючого між ними спору, суд вбачає наявним дотримання позивачем передбаченого ст.181 ГК України позасудового порядку укладення додаткової угоди до договору, про зобов'язання відповідача укласти якої подано даний позов, оскільки до матеріалів справи додано вище проаналізовані докази надсилання додаткової угоди.

Крім того, неврегульовані пункти додаткової угоди, викладені в редакції позивача не суперечать вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншим законам, актам Кабінету Міністрів України та їх узгодження є необхідним при продовженні дії договору №171 від 15.12.2009р. на наступний період.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача, що є підставою для задоволення позову в повній мірі.

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Варганова, 7, ) прийняти неврегульовані пункти додаткової угоди №7 до договору №171 від 15.12.2009р. про надання послуг водопостачання на 2016 рік в редакції позивача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, 177а, ) (викладені в тексті додаткової угоди до договору)

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 25.02.2016 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу