КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа№ 910/23245/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача : не з'явився;

Від відповідача: Козленко О.В. -представник;

Від третьої особи: Рудниченко В.В. -представник.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2015

у справі №910/23245/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа";

до Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Основа"

про визнання припиненими правовідносин за договором поруки.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" до Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Основа" про визнання припиненими правовідносин за договором поруки було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позив задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" у справі №910/23245/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б.та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.01.2016.

11.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

20.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та 21.01.2016 надійшло клопотання про продовження розгляду справи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 21.01.2016, повноважний представник позивача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" відкладено на 04.02.2016.

04.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 21.01.2016, повноважний представник позивача не з'явився.

Відповідно до частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору, яке надійшло через відділ документального забезпечення суду 21.01.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" відкладено на 11.02.2016.

11.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 11.02.2016, повноважний представник третьої особи не з'явився. Представник позивача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Представники позивача та відповідача подали клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016, було продовжено строк розгляду спору, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" про відкладення розгляду справи, та відкладено розгляд справи на 25.02.2016.

В судовому засіданні 25.02.2016 представники відповідача та третьої особи надали свої пояснення по суті спору. Представник позивача у вказане судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015, 21.01.2016, 04.02.2016, 11.02.2016 у справі № 910/23245/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2010 між Публічним акціонерним товариством „Банк Кіпру" (яке в подальшому змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство „НЕОС БАНК", правонаступником якого є відповідач (за договором - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Основа" (третя особа, за договором - позичальник) було укладено Кредитний договір № 14-694/2010, предметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на умовах: сума кредиту - 1 500 000 дол США 00 центів; строк користування кредитом з 12.10.2010 по 11.10.2012 (включно); процентна ставка за користування кредитом - LIBOR (1M)+10,5% процентів річних за строковою заборгованістю та LIBOR (1M)+15,5% процентів річних у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості за цим Договором.

Пунктом 2.8 Кредитного договору передбачено, що банк встановлює графік погашення заборгованості за наданим кредитом у відповідності до Додатку № 1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.5 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний забезпечити повне повернення кредиту та процентів за користування ним, а також сплату неустойки (штрафу, пені) за цим Договором в строк по 11.10.2012.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угоди до Кредитного договору, якими вносились зміни та доповнення до вказаного Кредитного договору.

Додатковою угодою № 3 від 27.09.2015 сторони погодили викласти п. 1.1.2 Кредитного договору у наступній редакції: „строк користування кредитом встановлюється з 12.10.2010 по 11.10.2017 (включно)".

Додатковою угодою № 11 від 09.07.2012 сторони визначили, що сума кредиту складає 4 465 000 дол. США 00 центів.

Додатковою угодою № 14 від 23.04.2013 сторони виклали Додаток № 1 до Кредитного договору (Графік повернення кредитної заборгованості) у новій редакції, визначивши дату погашення кредиту - 11.10.2017р. та розмір погашення кредиту.

Згідно з п. 3.2.12 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також неустойку (пені, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов'язання за цим договором у випадку, зокрема, затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на два календарні місяці та/або несплати позичальником більше однієї виплати згідно умов цього Договору, яка перевищує 5 процентів суми кредиту.

Пунктом 3.3.7 Кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплати інших платежів, передбачених цим договором у випадку порушення позичальником умов, зазначених у п.п. 3.2.11, 3.2.12 цього Договору.

27.09.2011 було укладено Договір поруки № 14-694/2010/П-2 між Публічним акціонерним товариством „Банк Кіпру" (за договором - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" (позивач, за договором - поручитель), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення Товариства з обмеженою відповідальністю „Основа" зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 14-694/2010 від 12.10.2010, укладеного між кредитором та позичальником.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 Договору поруки, змістом зобов'язання є повернення кредиту за кредитним договором в сумі 4 110 000 дол. США в строк до 11.10.2017 з дотриманням при цьому визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених кредитним договором та/або цим договором, та/або чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору поруки, поручитель зобов'язаний в семиденний строк з дня отримання письмової вимоги кредитора виконати забезпечене порукою зобов'язання шляхом перерахування суми основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, а також витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за Кредитним договором, на рахунки , вказані у вимозі кредитора.

Пунктом 4.1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний у разі невиконання позичальником та/або поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

09.07.2012 Додатковою угодою № 2. сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору поруки та виклали у його у новій редакції, зазначивши, що змістом зобов'язання, забезпеченого порукою, є повернення кредиту за Кредитним договором в сумі 4 465 000 дол. США 00 центів в строк до 11.10.2017 (кінцевий термін) з дотриманням при цьому визначеного Кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених Кредитним договором та/або цим Договором та/або чинним законодавством України.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що у зв'язку з невиконанням ТОВ „Основа" (третя особа у справі) своїх зобов'язань за Кредитним договором, Публічне акціонерне товариство „Банк Кіпру" звернулось, серед інших, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" та позивача, із вимогою від 28.05.2014 про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, в якому, на підставі п. 3.3.7 Кредитного договору, вимагало у термін, що не перевищує 30 календарних днів з дати одержання вимоги, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення її банком, повернути строкову заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість за кредитом, сплатити строкові проценти за користування кредитом, сплатити прострочені проценти за користування кредитом, сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів, сплатити проценти за фактичне користування кредитом, які будуть нараховані по дату фактичного погашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення дана вимога була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю „Основа" 03.06.2014 та позивачем 02.06.2014.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами договору поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

Частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу України передбачено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що порука Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа", яка виникла на підставі Договору поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р., укладеного з Публічним акціонерним товариством „Банк Кіпру", припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя, у зв'язку з він просив суд першої інстанції визнати припиненими з 04.01.2015 правовідносини за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 26.02.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015, позов ПАТ "Альфа-Банк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ТОВ "Основа", ТОВ "Галицька Основа", СП "ТОВ "Основа-Солсиф" на користь ПАТ "Альфа Банк" заборгованість за кредитним договором № 14-694/2010 від 12.10.2010 у розмірі 4 797 635,14 доларів США, що в еквіваленті станом на 18.08.2014 становить 62 720 979 грн. 24 коп.

Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 у даній справі встановлено, що у серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Неос Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа", Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Основа" та спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа - Солсиф", в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635,14 доларів США. Позовні вимоги обґрунтував тим, що за умовами укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кіпру", яке надалі змінило свою назву на ПАТ "Неос Банк", та ТОВ "Основа" кредитного договору від 12 жовтня 2010 року та з урахуванням укладених додаткових угод, останнє отримало кредит у розмірі 4 465 000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 10,5 % річних зі строком повернення до 11 жовтня 2017 року. На забезпечення виконання кредитного договору 27 вересня 2011 року між банком та окремо з ОСОБА_5, ТОВ "Галицька Основа", СП "ТОВ "Основа - Солсиф" укладено договори поруки та відповідні додаткові угоди до них. Починаючи з грудня 2013 року відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, у зв'язку з чим станом на 18 серпня 2014 року утворилася заборгованість на суму 4 797 635,14 доларів США, з яких: 4 370 742,70 доларів США - прострочена заборгованість, 403 297,76 доларів США - проценти за користування кредитом, 23 594 грн. 68 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Даною постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 рішення Печерського районного суду міста Києва від 3 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року скасовано. Провадження в справі у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа", товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Основа", спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором кредиту закрито, з огляду на те, що розгляд позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа", Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Основа", спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частинами. 1, 3 статті 251 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтями 252 та 253 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п. 7.2 Договору поруки, він набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою; погашення поручителем у повному обсязі заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором; якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанці, Публічне акціонерне товариство „Неос Банк" передало Публічному акціонерному товариству "Альфа-Банк" право грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" за заборгованістю, яка виникла у Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" за Кредитним договором № 14-694/2010 від 12.10.2010.

При цьому, Публічне акціонерне товариство "Банк Кіпру", правонаступником якого є відповідач, звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" та позивача з вимогою від 28.05.2014р. про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, яка була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" 03.06.2014, а позивачем - 02.06.2014.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.3.7 договору, право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 28.05.2014 вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги.

У разі зміни кредитором, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати, така ж позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-28цс14.

Таким чином, шестимісячний строк передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України підлягає обрахуванню з 03.07.2014.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки, у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту даної норми вбачається, що у тексті частини 4 статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-28цс14.

У серпні 2014 року, Публічне акціонерне товариство "Неос Банк", правонаступником якого є відповідач, звернулось до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" та товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Основа" (як поручителя за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р.).

Враховуючи пред'явлення Банком вимоги про стягнення заборгованості за кредитом до основного боржника та поручителя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання припиненими правовідносин поруки за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011.

Верховний Суд України, викладений в постанові від 01.07.2015, що розгляд позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" та товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Основа" про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів, не спростовує факту звернення відповідача з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного у вимозі від 28.05.2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог про визнання припиненими правовідносин за договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р. та таким, що не підлягає задоволенню.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицька Основа" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 у справі № 910/23245/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23245/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко