РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/32946/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя»
простягнення 532012,00 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаГонтарчук Г.В. - представник
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» 532012,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов договору №07-0117-0007 від 29.11.2006 та вимог Закону України «Про страхування» не було виплачено позивачу викупну суму, яка підлягає виплаті у зв'язку із припиненням дії договору страхування життя. Оскільки розмір викупної суми можна розрахувати лише за формулою, математичні показники якої відсутні у позивача та є відомими виключно відповідачу, а інформацію про точні розміри належних до виплати викупних сум відповідач не надав, позивач вказує на наявність підстав для стягнення на його користь реальних збитків у сумі 532012,00 грн, що становить собою суму фактично перерахованих відповідачу сум страхових платежів за договором за період з листопада 2006 року по листопад 2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/32946/15 та призначено розгляд справи на 28.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 розгляд справи було відкладено на 18.02.2016.

В судове засідання, призначене на 18.02.2016, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав.

Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №027.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.11.2006 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування життя №07-0117-0007 (надалі - Договір).

За змістом п.п. 1.1, 3.1 Договору предметом цього Договору є здійснення страховиком страхування життя і здоров'я працівників страхувальника. Об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

У відповідності до Додатку №1 «Заява на страхування» та Додатку №2 «Список осіб, що підлягають страхуванню» до Договору, Позивачем застраховано всього 14 працівників.

Одночасно позивачем отримано від відповідача на застрахованих осіб відповідні оригінали полісів страхування життя.

01.12.2006 сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору, якою внесено зміни в список Застрахованих осіб в частині розмірів страхових платежів з 01.12.2006, зокрема, збільшено розмір всіх місячних платежів до загальної суми 3438,00 грн.

01.02.2007 сторонами підписано Додаткову угоду №2 до Договору, якою повторно внесено зміни до розмірів страхових платежів з 01.02.2007, зокрема, збільшено розмір місячних платежів до загальної суми 3584,25 грн.

01.04.2007 сторонами підписано Додаткову угоду №3 до Договору, якою погоджено оформлювати з 01.04.2007 зміни до списку застрахованих осіб шляхом підписання Акту звірки за формою, погодженою Сторонами.

02.04.2007 сторонами підписано Додаткову угоду №3 до Договору (з Актом звірки), якою погоджено з 01.04.2007 змінити та збільшити кількість застрахованих осіб позивача на 2 особи.

Одночасно, позивачем отримано від відповідача на вказаних осіб оригінали полісів страхування життя.

04.01.2011 сторонами підписано Додаткову угоду №4 до Договору, якою погоджено внести з 04.01.2011 зміни в Договір, зокрема, в тому числі змінено:

- назву Договору на «Договір добровільного пенсійного страхування життя №07-0117-0007»,

- предмет Договору викладено в наступній редакції «Предметом цього Договору є майнові інтереси Страхувальника та/або працівників Страхувальника (надалі - Застрахованих осіб), що не суперечить закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням»,

- викладено в новій редакції перелік страхових випадків, тощо.

Пунктом 1.7. Додаткової угоди №4 від 04.01.2011 також викладено Додаток №2 «Список осіб, що підлягають страхуванню» до Договору в новій редакції, якою затверджено новий список Застрахованих осіб в кількості 29 осіб, з новими показниками щомісячних страхових платежів.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Відповідно до п.п. 5.1,5.2 Договору розмір страхових платежів за даним Договором є сумою страхових платежів за кожним із полісів страхування працівників страхувальника. Розмір страхового платежу за кожним полісом страхування визначається на підставі відповідної страхової суми і тарифу за таким полісом страхування. Страхові платежі за даним договором сплачуються страхувальником щомісячно до початку місяця, за який проводиться сплата за страхування, на підставі наданого страховиком рахунку-фактури шляхом перерахування належної до сплати суми на рахунок страховика. Разом із рахунком страховик надає страхувальнику відповідний розрахунок розміру місячного страхового платежу за формою, наведеною у Додатку №4 до даного Договору, що є його невід'ємною частиною. Рахунок-фактура і розрахунок суми відповідного страхового платежу страховик надає страхувальнику до 5 числа місяця, у який має бути здійснена оплата.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: 1) закінчення строку дії; 2) виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; 3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; 4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; 5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; 6) прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

У відповідності до п.10.4.3 Договору дія полісів страхування, укладених згідно даного договору, припиняється у випадку несплати страхувальником страхових платежів у встановлені даним договором строки. При цьому поліс страхування вважається достроково припиненим у випадку, якщо страховий платіж не був сплачений за додатково наданою відповідною письмовою вимогою страховика протягом 10 робочих днів з дня надання такої вимоги страхувальнику.

Позивач зазначає, що починаючи з грудня 2013 року у зв'язку із значним зниженням рівня прибутку та незадовільним матеріальним станом, позивач перестав перераховувати на користь відповідача страхові платежі. В подальшому позивачем отримано від відповідача письмову вимогу №4435 від 16.07.2014 про наявність прострочених сум платежів та необхідність їх погашення. Вимога відповідача залишена позивачем без виконання. Згодом, позивачем додатково отримано від відповідача інші листи з нагадуванням про наявність заборгованості, які позивачем також залишено без виконання.

Таким чином, за твердженням позивача, договір страхування (зі всіма полісами страхування) припинив свою дію на підставі вимог законодавства та умов Договору (п. 10.4.3. Договору та ст.28 Закону України «Про страхування».

Частинами 6,7,8 ст. 28 Закону України «Про страхування» визначено, що у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він позбавлений можливості і засобів самостійно визначити розмір викупних сум, оскільки їх можна розрахувати лише за формулою, математичні показники якої відсутні у позивача та є відомими виключно відповідачу. Оскільки відповідач проігнорував вимогу позивача та не надав позивачу інформацію про точні розміри належних до виплати викупних сум, позивач вказує на наявність підстав для стягнення на його користь реальних збитків у сумі 532012,00 грн, що становить собою суму фактично перерахованих відповідачу сум страхових платежів за Договором за період з листопада 2006 року по листопад 2013 року.

Отже, фактично доводи позивача зводяться до того, що Договір страхування є розірваним в силу Закону, викупні суми виплачені відповідачем не були, а тому фактично перераховані на користь відповідача страхові платежі підлягають відшкодуванню на користь позивача як реальні збитки, які поніс позивач.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту завдання відповідачем збитків у заявленому розмірі та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів у розмірі 532012,00 грн.

Сплачена позивачем на користь відповідача сума страхових платежів є платою за страхування, яку страхувальником внесено страховику згідно з договором страхування, та не є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Такі грошові суми як страховий платіж та викупна сума мають різну правову природу та різні підстави для їх сплати (повернення) зобов'язаною стороною. Ані норми законодавства, ані умови Договору не містять положень, які б зумовлювали виникнення у страховика обов'язку повернути сплачені страхові платежі у зв'язку з невиконанням обов'язку щодо виплати викупної суми.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.03.2016

Суддя Ю.М. Смирнова