ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа № 926/822/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Кузь В.Л., Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

з участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону на рішення господарського суду Чернівецької області від 11 червня 2015 року по справі №926/822/14 за позовом Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до концерну Військторгсервіс та до приватного унітарного підприємства І.В.Ексім за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, та, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Рівненської Міжрегіональної універсальної біржі Прайс та нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2014 року Чернівецький прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Концерну Військторгсервіс та до Приватного унітарного підприємства І.В.Ексім, просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 172,60 м.кв. та 591,50 м.кв., що знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 93, укладений 23 грудня 2005 року ДП МОУ «Управління торгівлі Західного оперативного командування» з Приватним унітарним підприємством І.В.Ексім.

Справа №926/822/14 розглядалась судами неодноразово. Рішенням господарського суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмолено.

Вищий господарський суд України постановою від 25 лютого 2015 року задовольнив касаційну скаргу заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону; скасував рішення господарського суду Чернівецької області від 11 вересня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2014 року; справу №926/822/14 направив на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Вищий господарський суд України вказав при новому розгляді справи №926/822/14 дослідити повноваження ОСОБА_4 за довіреністю Міністерства оборони України від 04 жовтня 2004 року за №220/2071 і зясувати для виконання яких саме представницьких функцій та перед якими саме особами ці права були йому надані. Також необхідно встановити дійсну спрямованість волевиявлення Міністерства оборони України, як органу державного управління, щодо відчуження державного майна, чи є обґрунтованими твердження позивача про те, що майно вибуло з володіння власника поза його волею; перевірити правомірність надання дозволу ОСОБА_5 та довіреності останнім ОСОБА_6 Вищий господарський суд України дав вказівку при новому розгляду справи врахувати вищевикладене.

Відповідно до вимог статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Господарський суд Чернівецької області (суддя Швець М.В.) рішенням від 11 червня 2015 року відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Господарський суд Чернівецької області виходив з того, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень, загальною площею 764,10 кв.м., які знаходяться у м. Чернівці по вул. Залозецького, 93, укладений 23.12.2005р. державним підприємством Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування з приватним унітарним підприємством І.В.Ексім з дотриманням вимог чинного на час укладення законодавства. Повноваження представника ОСОБА_6, яка підписала договір від імені ДП МО України Управління торгівлі Західного оперативного командування, підтверджено довіреністю від 05.10.2005р., виданою начальником ДП МО України Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_5 Майно передано покупцю за актом приймання-передачі від 31.03.2006р.

Суд вказав, що оспорюваний договір укладено на виконання дозволу начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 за №140/6/1466/25 від 12.11.2004р. на відчуження спірного нерухомого майна, щодо строку дії чи реалізації якого будь-які застереження відсутні. Прокурор та позивач не надали доказів та обґрунтувань втрати чинності дозволу внаслідок скасування довіреності від 04.10.2004р. №220/2071 відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 12.02.2005р., як і доказів скасування чи відкликання цього дозволу Міністерством оборони України. Наслідки відкликання довіреності у вигляді автоматичної втрати чинності виданого на підставі такої довіреності до моменту її скасування дозволу (чи дозволів), а також інших правочинів, вчинених представником, нормами законодавства не передбачено.

Суд наголосив, що повноваження ДП Управління торгівлі Західного оперативного командування на відчуження майна, закріпленого за ним на праві господарського відання, визначені безпосередньо ст.ст. 75, 136 Господарського кодексу України та п. 4.4. Статуту і обмежені лише необхідністю отримання згоди Міністерства оборони України на таке відчуження. Така згода була надана у формі дозволу від 12.11.2004р. №140/6/1466/25 начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 на підставі чинної на той час довіреності № 220/2071, виданої йому Міністром оборони України. При цьому, визначені вказаною довіреністю повноваження ОСОБА_4 іншим особам не передавав, а діяв суто в межах наданих йому повноважень. За наявності такого дозволу (згоди) Державне підприємство Управління торгівлі Західного оперативного командування правомірно здійснило відчуження нерухомого майна, що належало йому на праві господарського відання, через свого уповноваженого представника ОСОБА_6

Суд зазначив, що Декретом Кабінету Міністрів України Про управління майном, що є у загальнодержавній власності від 15 грудня 1992 року № 8-92 (чинного на момент укладення спірного договору) розмежовано повноваження міністерств та Фонду державного майна України щодо управління майном підприємств, такі повноваження покладено виключно на міністерства. Тимчасовим Положенням про Фонд державного майна України, що затверджене постановою Верховної Ради України від 07 липня 1992 року № 2558-ХІІ не передбачено право Фонду державного майна України та його регіональних відділень надавати згоду на відчуження майна державних підприємств, функції по управлінню майном яких надано відповідним міністерствам.

Суд констатував, що належних доказів наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу суду не надано, а оспорюваний правочин вчинено при наявності дозволу Міністерства оборони України, що наданий начальником головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України державному підприємству Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування (правонаступником якого є концерн Військторсервіс) на відчуження нежитлових приміщень, які є предметом спірного договору та дійсними публічними торгами та протоколом проведення публічних торгів з продажу спірних нежитлових приміщень.

Також суд застосував рішення Європейського суду з прав людини у справах справі Федоренко проти України, Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії і наголосив, що позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа - суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладені останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладенні цих договорів перевищили законні повноваження.

Суд не взяв до уваги заяву відповідача приватного унітарного підприємства І.В.Ексім про застосування позовної давності мотивуючи тим, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у звязку з необґрунтованістю самої вимоги.

В апеляційній скарзі військовий прокурор Чернівецького гарнізону посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 203, 215, 244, 317, 326 Цивільного кодексу України, ст. 75 Господарського кодексу України, просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 11 червня 2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що оспорюваний правочин укладено без дотримання встановленого законодавством порядку відчуження державного нерухомого майна, всупереч волі власника, від імені якого діє Міністерство оборони України, з порушенням порядку відчудження державного майна, визначеного ч. 5 ст. 75 Господарського кодексу України, п. 4 положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30 липня 1999 року за №1477, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 серпня 1999 року за №573/3866 та особами, які мали злочинний намір із зловживанням службовим становищем.

Прокурор, представники Міністерства оборони України, концерну Військторгсервіс (який є правонаступником державного підприємства Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування), Фонд державного майна України апеляційну скаргу підтримують, просять задовольнити.

Приватне унітарне підприємство І.В.Ексім апеляційну скаргу заперечує, рішення суду вважає законним і обгрунтованим, просить залишити без змін.

Згідно зі статтею 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення прокурора, представників і вважає, що апеляційну скаргу військового прокурора Чернівецького гарнізону слід задовольнити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За змістом ст.ст. 317, 326 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 75 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Декретом Кабінету Міністрів України Про управління майном, що є у загальнодержавній власності від 15 грудня 1992 року № 8-92 (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності покладено на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади.

За приписами ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність (ст. 248 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 23 грудня 2005 року державне підприємство Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (продавець) в особі представника ОСОБА_6 та приватне унітарне підприємство "І.В.Ексім" (покупець) уклали договір купівлі-продажу.

Згідно із п. 1 договору продавець передає майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього обговорену суму. Предметом договору є нежитлові приміщення, а саме: кафе в будинку літ «А» загальною площею 172,60 кв.м. та складається з приміщень 39-1 - 39-12; приміщення магазину в будинку літ «А» загальною площею 591,50 кв.м. та складається з приміщень 38-1 - 38-33, що знаходяться в місті Чернівці по вул. Залозецького під номером 93.

Згідно із п.п. 3, 5, 6, 15 договору, продаж вчинено за результатами торгів за 350554,00 грн., які покупець повинен сплатити продавцю протягом 60-ти банківських днів з моменту нотаріального посвідчення договору; право власності переходить до покупця з моменту державної реєстрації та повного розрахунку за цим договором.

Договір посвідчено 23 грудня 2005 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 Державна реєстрація прав проведена 05 травня 2006 року.

Договір укладено за результатами публічних торгів з продажу нежитлових приміщень загальною площею 764,10 кв.м., що знаходяться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Залозецького, 93, проведених Рівненською регіональною універсальною товарно-майновою біржею "Прайс" 30 вересня 2005 року. Результати публічних торгів визначені протоколом №240-н від 30 вересня 2005 року - переможцем торгів визначено приватне унітарне підприємство "І.В.Ексім" з ціновою пропозицією 350554,40 грн.

ОСОБА_6, яка підписала цей договір від імені продавця - державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування", - діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05 жовтня 2005 року, виданої начальником державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_5

Акт прийому-передачі приміщення кафе 39-1 - 39-12 загальною площею 172,60 кв.м. в будинку літ «А» та приміщення магазину 38-1 - 38-33 загальною площею 591,50 кв.м. будинку літ «А», що розміщені за адресою: вул. Залозецького, 93, м. Чернівці, підписали 31 березня 2006 року начальник філії «Чернівецький військ торг №46 державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_6 і директор приватного унітарного підприємства "І.В.Ексім" ОСОБА_7 Цей акт затвердив начальник державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_5.

Слід зазначити, що наказом Міністра оборони України від 25 червня 2005 року №358 створено концерн «Військторгсервіс» у складі госпрозрахункової установи «Головне управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України» та державних підприємств міністерства, зокрема «Управління торгівлі Західного оперативного командування».

Наказом Міністра оборони України від 5 квітня 2007 року № 135 про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» припинено діяльність цього підприємства та реорганізовано його шляхом приєднання до концерну «Військторгсервіс».

Концерн «Військторгсервіс» є правонаступником державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування». На час укладення оспорюваного правочину і передачі покупцеві названі нежитлові приміщення були державною власністю, перебували у господарському віданні державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування", що підтверджено Свідоцтвами про право власності, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності на майно, що перебувало у віданні Міністерства оборони України, у тому числі й нежитлових приміщень загальною площею 764,10 кв.м., що знаходяться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Залозецького, 93, здійснювало Міністерство оборони України, як уповноважений державою орган управління майном.

Згідно зі статутом державного підприємства Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування це підприємство засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству оборони України. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку, встановленому чинним законодавством.

Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України довіреністю від 04 жовтня 2004 року за № 220/2071 уповноважило начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 на представництво інтересів Міністерства оборони України, у тому числі з правом на надання від імені Міністерства оборони України підприємствам військової торгівлі висновків (дозволу) на укладення договорів, які не заборонені чинним законодавством, з питань розпорядження майном, що закріплене за ними на праві господарського відання.

У довіреності від 04 жовтня 2004 року за № 220/2071 вказано, що повноваження згідно з цією довіреністю не можуть бути передані іншим особам. Термін дії довіреності визначено до 01 жовтня 2007 року.

Листом від 12 листопада 2004 року №140/6/1466/25, адресованим начальнику державного підприємства Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_5, начальник Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 у відповідності до Положення про Головне управління Тилу Міністерства оборони України, на підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра оборони України від 04 жовтня 2004 року № 220/2071 та згідно поданого техніко-економічного обґрунтування доцільності відчуження об'єкта нерухомого майна, - дозволив провести відчудження нежитлового приміщення філії «Чернівецький військовий торг №46», розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 93 площею 951,6 кв.м. у порядку, визначеному чинним законодавством.

Проте окремим дорученням Міністра оборони України від 12 лютого 2005 року визнано недійсними та відкликано довіреності на право укладення договорів (угод, контрактів), надання від імені Міністерства оборони прав здійснювати інші правочини, термін дії яких не закінчився, у тому числі й видана ОСОБА_4 довіреність від 04 жовтня 2004 року № 220/2071.

Начальник Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 листом від 17 лютого 2005 року повернув довіреність від 04 жовтня 2004 року за №220/2071 директору адміністративного департаменту Міністерства оборони України.

Отже, задовго до проведення торгів і укладення договору купівлі-продажу довіреність від 04 жовтня 2004 року за № 220/2071 була відкликана і повноваження ОСОБА_4 надавати від імені Міністерства оборони України підприємствам військової торгівлі висновки (дозволи) на укладення договорів з питань розпорядження майном, що закріплене за ними на праві господарського відання, - припинено.

Більш того, навіть у період чинності довіреності Міністерства оборони України від 04 жовтня 2004 року № 220/2071 дозвіл на продаж державного майна начальник Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 вправі був видавати у формі розпорядчого документа (наказу). Лист начальника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_4 від 12 листопада 2004 року №140/6/1466/25 за змістом і формою не можна розцінювати, як рішення уповноваженого державою органу провести відчуження нежитлового приміщення філії «Чернівецький військовий торг №46», розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 93 площею 951,6 кв.м.

Таким чином у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б доводили право і повноваження начальника державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_5 продавати державне майно, що закріплене за підприємством на праві господарського відання, видавати довіреності на право відчуження такого державного майна.

У силу закону і статуту державне підприємство Міністерства оборони України Управління торгівлі Західного оперативного командування вправі було відчужувати державне майно (нежитлові приміщення, що знаходяться в місті Чернівці по вул. Залозецького, 93) лише за згодою Міністерства оборони України. Проте Міністерство оборони України такої згоди не надавало.

З вищенаведеного слідує, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень що знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 93, укладений 23 грудня 2005 року з порушенням вимог чинного на час укладення договору законодавства, без згоди Міністерства оборони України та за відсутності у представника державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" ОСОБА_6 необхідних повноважень на укладення цього договору. Тому такий договір є недійсним з моменту його вчинення.

Щодо покликання суду першої інстанції на позицію Європейського суду з прав людини рішеннях у справах Федоренко проти України, Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, яка полягає в тому, що особа - суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладені останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладенні цих договорів перевищили законні повноваження, - то предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору, а не повернення майна.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого заявило приватне унітарне підприємство "І.В.Ексім".

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прокурор стверджує, що про порушення законодавства, допущені при укладенні оспорюваного правочину, прокурору стало відомо за результатами проведеної прокурорської перевірки.

За наслідками прокурорської перевірки 21 березня 2013 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення. Прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Міноборони України 30 травня 2014 року, тобто в межах установленої статтею 261 ЦК України позовної давності. У матеріалах справи немає ж доказів, що Міністерству оборони України було відомо про укладення 23 грудня 2005 року оспорюваного договору купівлі-продажу.

Верховний суд України у постанові від 23 вересня 2015 року виклав висновок щодо застосування норм права за таких самих обставин справи. Верховний Суд України вказав, що оскільки довіреність Міністерства оборони України від 04 жовтня 2004 року за №220/2071 була визнана недійсною і відкликана окремим дорученням Міністра оборони України 12 лютого 2005 року, то особа, яка відчужувала державне майно, що перебувало у віданні Міністерства оборони України за довіреністю, виданою внаслідок виданих на підставі довіреності № 220/2071 дозволів на відчуження цього майна, не мала необхідного обсягу дієздатності на укладення такого правочину. Відтак відчуження спірного нерухомого майна, що є об'єктом державної власності, відбулося з порушенням вимог законодавства, чинного на час укладення оспорюваного правочину, зокрема без згоди та/або погодження органу управління майном (Міністерства оборони України) за відсутності у представника концерну «Військторгсервіс» необхідного обсягу дієздатності на укладення цього правочину.

Постанова прийнята за результатами розгляду справи №914/2002/13 з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, зокрема положень ст. 75 Господарського кодексу України, ст.ст. 203, 215, 261 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У постанові від 16 вересня 2015 року Верховний Суд України теж висловив правову позицію про відсутність повноважень відчужувати державне майно Міністерства оборони України за обставин, коли відсутня згода на це Міністерства оборони України. Відкликання і визнання недійсною довіреності Міністерства оборони України від 04 жовтня 2004 року за № 220/2071 щодо надання підприємствам військової торгівлі дозволів на відчуження закріпленого за ними майна доводить відсутність повноважень на відчуження державного нерухомого майна від імені концерну «Військторгсервіс».

Також Верховний Суд України констатував, що звертаючись до суду із заявою про захист прав громадян та державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів громадянина або держави у суді.

Міністерство оборони України, в інтересах якого прокурор пред'явив позов, дозволу на укладення спірного договору й відчуження спірного майна не надавало, стороною цього договору не було та немає будь-яких доказів про те, що позивачу було відомо чи могло бути відомо про укладення спірного договору. Єдиними даними про дату, коли позивач міг дізнатися про укладення вказаного договору, є дата внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за наслідками прокурорської перевірки, коли було виявлено факт укладання спірного договору без дотримання вимог закону, внаслідок чого прокурор звернувся з позовом до суду із зазначеним вище позовом, а саме 21 березня 2013 року. Отже прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Міноборони України в межах установленої статтею 261 ЦК України позовної давності, а відтак укладений сторонами договір у силу положень статей 215, 216 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Постанова прийнята за результатами розгляду справи №6-101цс15 з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, зокрема положень статей 203, 215, 244, 248, 249, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У силу приписів статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право серед іншого скасувати рішення місцевого господарського суду повністю або частково та прийняти нове рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону на рішення господарського суду Чернівецької області задовольнити. Рішення господарського суду Чернівецької області від 11 червня 2015 року у справі №926/822/14 скасувати і прийняти нове судове рішення:

Позов Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задовольнити. Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу, укладений 23 грудня 2005 року державним підприємством Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» з приватним унітарним підприємством І.В.Ексім, нотаріально посвідчений 23 грудня 2005 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за №10887, зареєстрований 5 травня 2006 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Кузь В.Л.

суддя Хабіб М.І.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2016 року.