РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/31641/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОР-С"

про стягнення 12 438, 02 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Зацепін С.С.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОР-С" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 12 438, 02 грн., у тому числі: 7 153, 21 грн. - основний борг, 4 439, 25 грн. - інфляційна складова боргу, 845, 56 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

12.02.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи, а також письмові пояснення, в яких зазначає, що рахунок-фактури є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 03.03.2016 за участю представників сторін.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача втретє у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач тричі повідомлявся ухвалами суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 02222, м. Київ, проспект Маяковський, буд. 38/10, квартира 148.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 17.12.2015, від 11.01.2016 та від 15.02.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 17.12.2015 з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання», при цьому, поштове повідомлення про вручення або конверт з ухвалами суду від 11.01.2016 та від 15.02.2016 до суду не повернулися.

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2003 між Відкритим акціонерним товариством «АК «Київводоканал» (далі - постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - абонент) укладено договір № 02723/2-04 на послуги водопостачання та водовідведення, відповідно до якого, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розрахуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Відповідно до п. 2.2. договору, абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до даного договору.

Даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору).

Згідно п. 1 додаткової угоди від 06.02.2007 до договору № 02723/2-04 від 08.07.2003, постачальник щомісячно визначає та забезпечує абоненту відшкодування його витрат пов'язаних з нарахуванням, збором, обліком та розщепленням платежів населення за водопостачання та водовідведення у розмірі 5, 5 % від вартості поставлених та спожитих абонентом послуг з водопостачання та водовідведення, які розраховуються по тарифах для житлових організацій.

01.01.2011 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОР-С" (далі - споживач) укладено договір № 2170/405 про надання послуг, умовами якого передбачено, що підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (постачальна організація) зобов'язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах споживачу, що є орендарем нежилого приміщення, загальною площею 41,46 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-г, комунальні послуги.

Відповідно до п. 2.2. договору, споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити:

- рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, згідно табуляграм та груп-рахунків постачальної організації;

- 4 %, які пов'язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг (розпорядження КМДА № 758 від 30.06.2009).

Строк дії договору встановлений з 01.01.2011 по 01.01.2013. Якщо за місяць до закінчення даного договору жодна із сторін не повідомить іншу про її припинення або за зміну умов, то строк дії даного договору вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах (п.п. 5.5. та 5.6. договору).

Крім того, 01.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - покупець) укладено договір № 460072 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, згідно з умовами якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до об'єктів згідно додатку № 3 та додатку № 3-а до даного договору теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.07.2012 по 30.06.2013 у кількості 46 914, 677 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 22, 779 Гкал/год. в т.ч. на потреби: опалення 16, 186 Гкал/год.; гарячого водопостачання 6, 593 Гкал/год.

Оскільки суду не надано жодного доказу наявності повідомлення про припинення дії договору № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011, суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонговувався та станом на день прийняття рішення у справі є чинним.

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011, внаслідок чого за період з 01.09.2010 по 31.12.2012, утворилась заборгованість за надані комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) у розмірі 7 153, 21 грн., що підтверджується розробками по груп-рахунку № 460072 на споживання опалення, розшифровками рахунків абонента з 2010 року по 2012 рік, особистими картками з 2010 року по 2012 рік (наявні в матеріалах справи).

Так, 11.02.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою № 47-488 від 05.02.2015, в якій позивач пропонував Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНКОР-С" в 7-денний термін з дня отримання претензії сплатити борг за спожиті комунальні послуги, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на зазначену вище претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих комунальних послуг (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) за період з 01.09.2010 по 31.12.2012, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 7 153, 21 грн.

Крім того, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва просить суд стягнути з відповідача 845, 56 грн. - 3 % річних, 4 439, 25 грн. - інфляційних втрат за період з 01.09.2010 по 31.10.2015.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором про надання послуг.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення), які прийняті відповідачем, що підтверджується розробками по груп-рахунку № 460072 на споживання опалення, розшифровками рахунків абонента з 2010 року по 2012 рік, особистими картками з 2010 року по 2012 рік.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплати наданих позивачем комунальних послуг у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405 та постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 910/15918/14.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідно до п. 2.2. договору, відповідач зобов'язаний до 10 числа поточного місяця сплатити за надані комунальні послуги ( гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 7 153, 21 грн. заборгованості.

Крім того, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва просить суд стягнути з відповідача 845, 56 грн. - 3 % річних, 4 439, 25 грн. - інфляційних втрат за період з 01.09.2010 по 31.10.2015.

Так, згідно зі статтю 625 Цивільного кодексу України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останніх допущено помилки у визначенні моменту виникнення прострочення зобов'язання, оскільки прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, з урахуванням п. 2.2. договору, починається з 10.09.2010, проте суму нарахування 3 % річних та інфляційних втрат вирахувано правильно.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 2170/405 про надання послуг від 01.01.2011, з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню інфляційних втрат у розмірі 4 439, 25 грн. та 3 % річних у розмірі 845, 56 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОР-С" (02222, м. Київ, проспект Маяковського, буд. 38/10, квартира 148, ідентифікаційний код - 33596158) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код - 03366612) 7 153 (сім тисяч сто п'ятдесят три) грн. 21 коп. - заборгованості, 4 439 (чотири тисячі чотириста тридцять дев'ять) грн. 25 коп. - інфляційних втрат, 845 (вісімсот сорок п'ять) грн. 56 коп. - 3 % річних та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 09.03.2016.

Суддя Бондарчук В.В.