РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа № 910/32543/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»до Комунального підприємства «Київпастранс»

третя особа ОСОБА_1

про стягнення 14469,21 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Яценко Є.О. (представник за довіреністю);

від відповідача: Магратій Я.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до КП «Київпастранс» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 14469,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2013 у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм трамваю, бортовий номер 5829, ОСОБА_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

У подальшому, позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Сітроен» - ПІІ «ВІП-Рент» (страхувальник) генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700-AVIS від 26.10.2012, виплатив власнику пошкодженого страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 14409,99 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника трамваю, бортовий номер 5829, не було застраховано, позивач, на підставі положень ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача, як з особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, суму виплаченого ним страхового відшкодування в розмірі 14409,99 грн.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 59,22 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 30.06.2015 по 18.08.2015.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля визначена позивачем, зокрема, на підставі огляду фотографій спричинених пошкоджень, що не є достатнім доказом на обґрунтування дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, представник відповідача зазначив, що проведення огляду пошкодженого транспортного засобу було здійснено за відсутності представника відповідача.

Третя особа явку повноважного представника у судове засідання не забезпечила, хоча про час та місце його проведення належним чином повідомлена.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.10.2012 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ПІІ «ВІП-Рент» (страхувальник) укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700-AVIS, за умовами якого застраховано, зокрема, автомобіль марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9220945, 25.06.2013 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трамваю, бортовий номер 5829, під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого пошкоджено вказані транспортні засоби.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 07.08.2013 по справі № 758/8986/13-п, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700-AVIS від 26.10.2012, на підставі страхового акту № ДККА-28748 від 27.08.2013 визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО, ТОВ «Бровари моторс», в розмірі 14409,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15304 від 30.08.2013.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО - ТОВ «Бровари моторс» № СФ-0000867 від 05.08.2013, згідно з яким вартість відновлювальних робіт автомобіля «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, склала 16009,99 грн., включно з ПДВ.

Крім того, з метою визначення розміру страхового відшкодування, позивачем здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу на підставі наданих фотографій, за результатами якого складено дефектну відомість від 24.07.2013.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина водія трамвая, бортовий номер 5829, ОСОБА_1, у скоєнні вказаної ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату скоєння ДТП ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, збитки, в даному випадку, є відповідач.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700-AVIS від 26.10.2012, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач звертався до відповідача із претензією про виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 331-04-1/17 від 27.05.2015, проте відповідач вказану заяву залишив без відповіді та задоволення.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14409,99 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Стосовно вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 30.06.2015 по 18.08.2015, суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Суд зазначає, що зобов'язання з відшкодування шкоди є відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобов'язанням, а отже на шкоду не повинні нараховуватись суми, передбачені ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16.01.2013 та постанові Вищого господарського суду України по справі № 910/17021/14 від 24.03.2015.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 59,22 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.

Стосовно заперечень відповідача щодо здійснення позивачем огляду пошкодженого автомобіля на підставі наданих фотографій, слід зазначити, що складений позивачем за результатами такого огляду акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) не є документом, що безпосередньо впливає на результат визначення суми страхового відшкодування, а лише засвідчує факт спричинення пошкоджень застрахованому транспортному засобу.

В той же час, розмір суми страхового відшкодування позивачем визначено у встановлений договором страхування спосіб, а саме на підставі рахунку-фактури СТО за результатами визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності вартості відновлювального ремонту автомобіля є необґрунтованими та судом до уваги не приймаються.

Крім того, нормами чинного законодавства такого не передбачено обов'язкової участі представника особи, винної у заподіянні шкоди при здійсненні огляду автомобіля страховою компанією.

Відповідачем не надано суду доказів іншої вартості відновлювального ремонту автомобіля.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А; ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування в сумі 14409 (чотирнадцять тисяч чотириста дев'ять) грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1213 (одна тисяча двісті тринадцять) грн. 01 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 10.03.2016

Суддя Я.В. Маринченко