РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №910/32072/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд"

про стягнення 67 799,79 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Борисенко О.М. - довіреність від 09.12.2015 року;

від відповідача: Гаврилова О.Ю. - довіреність від 03.12.2015 року та Яременко В.Д. - довіреність від 04.01.2016 року.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" про стягнення 67 799,79 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати заборгованості згідно умов Угоди №ЗБ-БК 15/07/13 про зміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 15.07.2013 року.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 50 470,97 грн. - основного боргу, 16 150,70 грн. - інфляційних втрат, 1 178,12 грн. - 3% річних, 1 218,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03.02.2016 року.

В судовому засіданні 03.02.2016 року оголошено перерву до 17.02.2016 року.

17.02.2016 року через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зміну позову (уточнення позовних вимог), згідно якої зазначив, що основний борг в розмірі 50 470,97 грн. відповідачем було сплачено, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 24 492,59 грн. - інфляційних втрат, 1 597,17 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 17.02.2016 року представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бетон Комплекс» (далі по тексту - Кредитор, позивач), Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд" (далі по тексту - первісний Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" (далі по тексту - Новий боржник, відповідач) укладено Угоду №ЗБ-БК 15/07/13 про зміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) (далі по тексту - Угода), за умовами якої (п. 1 Угоди) цією Угодою регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із Договору № 7 від 01.11.2007 року, відповідно до якого Первісний боржник повинен виконати грошове зобов'язання перед Кредитором по виготовленню замовленого товару (бетону, бетонних виробів і конструкцій, іншого товару, відповідно до прас-листа) в розмірі 157 212,25 грн. Боржник та Новий боржник визнає Борг як безспірний та беззаперечний.

Відповідно до п. 2 Угоди, Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) за договором, вказаним у п. 1 цієї Угоди, а Новий боржник погоджується беззаперечно виконати зазначене грошове зобов'язання.

12.03.2014 року між позивачем та відповідачем підписано Акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого відповідач визнав перед позивачем заборгованість в розмір 157 212,25 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати боргу за Угодою, у відповідача перед позивачем станом на 10.12.2015 року виникла заборгованість в розмірі 50 470,97 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем порушено взяте на себе зобов'язання зі сплати боргу передбаченого умовами Угоди, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 10.12.2015 року наявна заборгованість в розмірі 50 470,97 грн.

В судовому засіданні 17.02.2016 року представник позивача подав заяву про зміну позову (уточнення позовної заяви), згідно якої зазначив про сплату відповідачем 16.02.2016 року основного боргу в розмірі 50 470,97 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суд дійшов висновку що частину основний борг в розмірі 50 470,97 грн. було сплачено відповідачем, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню у зв'язку з відсутню предмету спору.

Відповідач припустився прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 24 492,59 грн. - інфляційних втрат, та 1 597,17 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 24 492,59 грн. - інфляційних втрат, та 1 597,17 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи той факт, що основний борг відповідачем сплачено після порушення провадження по справі, то відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 50 470 (п'ятдесят тисячі чотириста сімдесят) грн. 97 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 27-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" (04074, м. Київ, вул. Резервна, буд. 8; ) 24 492 (двадцять чотири тисячі чотириста дев'яносто дві) грн. 59 коп. - інфляційних втрат, та 1 597 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто сім) грн. 17 коп. - 3% річних, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 23.02.2016 року.