ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 рокуСправа № 912/58/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/58/16

за позовом Державної іпотечної установи, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс", м. Олександрія

про спонукання до виконання мирової угоди,

за участю представника позивача - Сакідон А.О., довіреність № 8843/15/1 від 22.12.2015.

Державна іпотечна установа звернулася до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" до виконання умов мирової угоди, затвердженої господарським судом Кіровоградської області ухвалою від 24.04.2014 у справі №5013/2314/11, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" та комітетом кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс".

Ухвалою від 11.01.2016 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі, справу призначив до розгляду в судовому засіданні о 12:00 28.01.2016 та витребував від сторін необхідні для розгляду справи по суті докази.

Ухвалами від 28.01.2016 та 16.02.2016 господарський суд відкладав розгляд справи до 16.02.2016 та 01.03.2016 відповідно, в порядку встановленому статтею 77 господарського процесуального кодексу України.

01.03.2016 позивачем подано до господарського суд заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просить спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" до виконання умов мирової угоди, затвердженої господарським судом Кіровоградської області ухвалою від 24.04.2014 у справі №5013/2314/11, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" та комітетом кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс", шляхом зобов'язання вчинити дії по виконанню пункту 4.7. мирової угоди, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача.

Враховуючи положення статті 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд прийняв заяву про зміну предмету позову та продовжив розгляд справи з урахуванням цієї заяви.

При цьому, господарський суд враховує, що не направлення вищевказаної заяви на адресу відповідача у даній справі не перешкоджає розгляду даної справи і вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні. Оскільки заява про зміну предмету позову, якою позивач фактично конкретизував прохальну частину позовної заяви, вказавши конкретно пункт мирової угоди, яку він просить зобов'язати виконати відповідача, не порушує процесуальних прав останнього.

Крім того, позивачем подано до суду клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі на 15 днів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Проте, виняткові обставин, які унеможливлюють вирішення спору у даній справі в даному судовому засіданні, відсутні, справу можливо розглянути за наявними в ній матеріалами, тому клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору у даній справі не підлягає задоволенню.

Господарський суд враховує, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ухвалами суду від 28.01.2016 та 16.02.2016, однак, будь-яких заперечень на позов не подав, вимоги суду в частині надання витребуваних доказів для розгляду справи по суті не виконав.

При цьому, господарський суд враховує положення пунктів 3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Із Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.69) вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 28000, Кіровоградська область, м. Олексанрія, просп. Леніна, 51. За цією адресою відповідачу було направлено копію ухвали про порушення провадження у справі від 28.01.2016 та відкладення розгляду справи від 16.02.2016. Однак, поштові конверти разом з копіями ухвали від 28.01.2016 та 16.02.2016 було повернуто органом поштового зв'язку з довідкою: "за зазначеною адресою не проживає".

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення даного судового засідання.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа звернулася до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" з причин невиконання боржником зобов'язань за договором відчуження прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення від 15.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованого за номером № 4023, укладеним Державною іпотечною установою (далі - Установа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс".

Ухвалою від 24.11.2011 господарським судом порушено провадження у справі №5013/2314/11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс".

Ухвалою від 14.05.2012 в попередньому засіданні затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс", зокрема, кредитором боржника визнано і Державну іпотечну установу на суму 2286000,00 грн (шоста черга).

Ухвалою від 24.04.2014 господарський суд затвердив мирову угоду укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" та комітетом кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" (надалі - Мирова угода) та припинив провадження у справі.

Відповідно до пункту 4.7 Мирової угоди сторони домовились, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" перед Державною іпотечною установою, які включені до шостої черги вимог кредиторів у сумі 2286000,00 грн, за взаємною згодою сторін, підлягають задоволенню в повному обсязі у грошовій формі за рахунок коштів від господарської діяльності боржника протягом одного року з моменту набрання законної сили ухвали Господарського суду Кіровоградської області про затвердження даної мирової угоди.

Таким чином, за твердженням позивача у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" мало виконати свої зобов'язання перед Державною іпотечною установою у строк до 30.04.2015.

Проте, відповідач взятого на себе згідно затвердженої Мирової угоди грошового зобов'язання у встановлений строк не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спір у даній справі, господарський суд враховує наступне.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України, затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до статті 11 та частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язується припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами Мирової угоди, зобов'язання боржника (відповідача у даній справі), які включені до шостої черги вимог кредиторів у сумі 2286000,00 грн, за взаємною згодою сторін, підлягають задоволенню в повному обсязі у грошовій формі за рахунок коштів від господарської діяльності боржника протягом одного року з моменту набрання законної сили ухвали господарського суду Кіровоградської області про затвердження даної мирової угоди.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем своїх зобов'язань за Мировою угодою належним чином виконано не було, доказів сплати суми заборгованості у розмірі 2286000,00 грн останнім суду не надано.

Таким чином, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання, щодо перерахування на рахунок позивача відповідного платежу в сумі 2286000,00 грн у відповідності до умов Мирової угоди, позивач отримав право вимагати від відповідача виконати умови Мирової угоди, затвердженої господарським судом Кіровоградської області ухвалою від 24.04.2014 у справі №5013/2314/11.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження виконання останнім пункту 4.7 Мирової угоди.

В пункті 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1)назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2)дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3)повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4)резолютивна частина рішення; 5)дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6)строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Господарським судом встановлено, що ухвала господарського суду Кіровоградської області № 5013/2314/11 від 24.04.2014 не містить усіх даних, що мають зазначатись у виконавчому документі, відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, у вказаній ухвалі не зазначені: повне найменування стягувача і боржника, дата набрання законної сили ухвалою суду та строк пред'явлення її до виконання також вищевказана ухвала не скріплена гербовою печаткою.

Таким чином, оскільки ухвала господарського суду Кіровоградської області від 24.04.2014 у справі №5013/2314/11 (якою затверджено укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" та комітетом кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" мирову угоду) не має статусу виконавчого документа, та враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Мирової угоди, вимоги позивача про спонукання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" до виконання мирової угоди, шляхом зобов'язання вчинити дії по виконанню пункту 4.7. Мирової угоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 44, 49, 82 - 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Cпонукати Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" виконати пункт 4.7. мирової угоди, затвердженої господарським судом Кіровоградської області ухвалою від 24.04.2014 у справі №5013/2314/11, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" та комітетом кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Шанс" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, просп. Леніна, 51; ідентифікаційний код 23096646) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 34, ідентифікаційний код 33304730) - 1218,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити відповідачу (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Леніна, 51).

Повне рішення складено 04.03.2016.

Суддя О.Б. Шевчук