КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 01/5026/839/2011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

за участю представників:

від апелянта: не з'явились;

від Публічного акціонерного товариства „Укргазбанк": Лінніченко І.В. (дов. № 361 від 21.06.2010);

інші учасники провадження у справі: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Евро-Вест"

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2015

у справі № 01/5026/839/2011 (суддя: Хабазня Ю.А.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

до Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.11.2015 у справі № 01/5026/839/2011 визнано недійсним договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012, укладений між дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод" та приватним підприємством "Артбудінвест" (правонаступником якого є приватне підприємство "ЕВРО-ВЕТ), згідно з яким останнє отримало у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер CA 6880 AK, шасі (рама) №XLEP6X2, рік випуску 2007, тип C2, а також напівпричіп (цистерна) марки VANHOOL, модель TP 331/13, CS80/1-700, державний номер CA 0668 XT, кузов 512282/4701, рік випуску 1988, тип - компресор для видування С2. Зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. Визнано недійсним договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012, укладений між дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод" та приватним підприємством "Артбудінвест" (правонаступником якого є приватне підприємство "ЕВРО-ВЕТ), згідно з яким останнє отримало у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер: CA 6877 AK, шасі (рама) №XLEP6X4, рік випуску 2007, тип - C 2, а також напівпричіп (цистерна) марки FELDBINDER, модель: CS80/1-700, державний номер CA 0667 XT, кузов W09334B2NVOF344, рік випуску 1997, тип - компресор для видування С2. Зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. Витребувано з приватного підприємства "ЕВРО-ВЕТ", яке є правонаступником приватного підприємства "Артбудінвест" на користь дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер CA 6880 AK, шасі (рама) №XLEP6X2, рік випуску 2007, тип C2, вартістю 645267,25 грн.; напівпричіп (цистерна) марки VANHOOL, модель TP 331/13, CS80/1-700, державний номер CA 0668 XT, кузов 512282/4701, рік випуску 1988, вартістю 297525,00 грн.; компресор для видування С2, вартістю 71666,66 грн.; автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер: CA 6877 AK, шасі (рама) №XLEP6X4, рік випуску 2007, тип - C 2, вартістю 645267,25 грн.; напівпричіп (цистерна) марки FELDBINDER, модель: CS80/1-700, державний номер CA 0667 XT, кузов W09334B2NVOF344, рік випуску 1997, тип - компресор для видування С2, вартістю 183675,00 грн. компресор для видування С2, вартістю 71666,66 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПП "Евро-Вест" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити ліквідатору ДП "Золотоніський комбікормовий завод" про визнання недійсним договорів оренди транспортних засобів від 15.07.2012.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 01/5026/839/2011 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л., Верховець А.А. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Евро-Вест" відкладено на 29.02.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Гарник Л.Л. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 01/5026/839/2011 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Верховець А.А. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судове засідання 29.02.2016 представники учасників судового процесу, крім представника ПАТ „Укргазбанк", не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, судова колегія обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності представників учасників судового процесу, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Представник Публічного акціонерного товариства „Укргазбанк" просила суд залишити в силі ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2015, апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє до 19.01.2013.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Боржником у особі ліквідатора банкрута (далі - заявник) подано заяву від 14.03.2013 №7042/01-839-2011, (вх. суду №4726/13 від 18.03.2013, а.с.12, т.6) до відповідача приватного підприємства "Артбудінвест", про визнання недійсним договорів оренди транспортних засобів від 15.07.2012.

Згідно з договором від 15.07.2012 орендодавець ДП "Золотоніський комбікормовий завод" передав, а орендар, ПП "Артбудінвест" взяв у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер CA 6880 AK, шасі (рама) №XLEP6X2, рік випуску 2007, тип C2, а також напівпричіп (цистерна) марки VANHOOL, модель TP 331/13, CS80/1-700, державний номер CA 0668 XT, кузов 512282/4701, рік випуску 1988, тип - компресор для видування С2 (далі - Договір 1).

Згідно з договором від 15.07.2012 орендодавець ДП "Золотоніський комбікормовий завод" передав, а орендар, ПП "Артбудінвест" взяв у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер CA6877AK, шасі (рама) №XLEP6X4, рік випуску 2007, тип - C2, а також напівпричіп (цистерна) марки FELDBINDER, модель: CS80/1-700, державний номер CA 0667 XT, кузов W09334B2NVOF344, рік випуску 1997, тип - компресор для видування С2 (далі - Договір 2).

Також заявлено вимогу про застосування правових наслідків визнання Договорів-1 і 2 недійсними, а саме про застосування двосторонньої реституції і зобов'язання ПП "Атрбудінвест" повернути боржнику отримані ним відповідно до договорів оренди транспортних засобів від 15.07.2012 року та актів приймання-передачі транспортні засоби.

29.01.2015 заявником подано заяву №02-01/8975/01-839 (а.с.233, т.10) про зміну підстав позову та зменшення розміру вимог, у якій він відмовився від вимоги про визнання Договорів 1 і 2 недійсними, однак залишив вимогу про повернення транспортних засобів боржнику.

04.06.2015 заявником подано заяву №02-01/9360/01-839 (а.с.28, т.12) з доказами прийняття рішень у справах господарського суду м. Києва №910/18089/14, №910/29069/14 і №910/29070/14 про стягнення з відповідача коштів за неналежне виконання Договорів-1 і 2.

15.10.2015 заявником до розгляду спору по суті подано заяву № 02-01/10038/01-839 (а.с.131, т.13) про відкликання вищевказаної заяви №02-01/8975/01-839 і підтримання вимог за первісною заявою, що прийнята судом до уваги.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.05.2015 залучено при розгляді заяви боржника від 14.03.2013 №7042/01-839-2011 до участі у справі приватне підприємство "Артбудінвест", та згідно з ухвалою суду від 22.10.2015 у даній справі правонаступником приватного підприємства "Артбудінвест" визнано приватне підприємство "ЕВРО-ВЕТ".

Згідно з ухвалою суду від 22.10.2015 також було заборонено приватному підприємству "ЕВРО-ВЕТ" (яке є правонаступником приватного підприємства "Артбудінвест" користуватися (в т.ч. використовувати за їх цільовим призначенням) транспортними засоби боржника, які є предметом спору.

Представник від ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" у суді першої інстанції підтримав повністю заяву боржника і доводи ліквідатора банкрута та його представників, пояснив, що будь-яких дозволів на передачу транспортних засобів, які перебувають у нього у заставі згідно з договорами застави від 12.07.2007 АДЗ-08/07 та від 17.09.2007 АДЗ-08/07/1, не давав і запитів від боржника чи від відповідача на отримання такого дозволу не отримував.

Відповідач у письмових відзивах від 16.04.2013 (а.с.3, т.7) та від 05.08.2015 (а.с.2, т.13) проти заявлених вимог заперечив повністю і пояснив, що акти здачі-прийняття робіт з Договорами за період з 31.07.2012 по 29.12.2012 підписані арбітражним керуючим Юдицьким О.В. і такі дії є доказами схвалення Договорів 1 і 2; що п.13 ст.13 Закону не містить обмежень щодо передачі в оренду рухомого майна; що п.13 ст.13 Закону передачею в оренду не порушено, оскільки передача в користування не є "розпорядженням" майном; що Договори виконувалися, а невиконання Договору не є підставою визнавати його недійсним; що заявник у порушення пунктів 3.1.5. Договорів не здійснював поточний і капітальний ремонт транспортних засобів, а відповідачем таких робіт виконано на 127 314,48 грн.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції задовольнив заяву ліквідатора банкрута, подану 14.03.2013 №7042/01-839-2011.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи, судом винесене правильне судове рішення, виходячи з наступного.

Підставами визнання Договору недійсним заявником вказано те, що Договір укладено у процедурі розпорядження майном боржника без згоди розпорядника майна, у порушення п.13 ст.13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до 19.01.2013, далі - Закон-2343); що балансова вартість переданих в оренду транспортних засобів (1915067,82 грн.) перевищує один відсоток балансової вартості активів боржника (станом на 30.06.2012 первинна вартість основних засобів становить 2012128,73 грн.), у зв'язку з чим договори оренди транспортних засобів від 15.07.2012 року повинні бути укладені виключно за погодженням з розпорядником майна; що за період використання орендованого транспорту, а саме з 15.07.2012 до 22.11.2012, відповідач не проводив оплату за їх використання, чим наносив боржнику додаткові збитки; що 22.11.2012 відповідачу було направлено повідомлення №6741/01-839-2012 про розірвання Договорів-1 і 2 з вимогою повернути транспортні засоби боржнику, однак вимога не виконана до цього часу незважаючи ні на розірвання договору ні на закінчення строку його дії; що транспортні засоби, які перебувають в оренді ПП "Артбудінвест", одночасно є заставним майном АБ "Укргазбанк", однак банк не надавав згоди боржнику на передачу заставного майна в оренду, що є порушенням умов договорів застави; що вказаними Договорами 1 і 2 боржнику нанесені значні збитки у вигляді не отриманої щомісячної орендної плати у розмірі по 3 000,00 грн. в той час як амортизаційні відрахування складають відповідно 12 108,43 грн., і 14 643,57 грн., які орендна плата не покриває; що спірні договори є довгостроковими (понад один рік) та не передбачають одержання будь-яких позитивних результатів для товариства навіть в довгостроковій перспективі.

Вимоги обґрунтовано посиланням на ст. 25 та ч. 10 ст. 17, ч. 13 ст. 13 Закону (в редакції, чинній до 19.01.2013), ст. 41, 20 Закону (в новій редакції, чинній з 19.01.2013), а також ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.04.2011 №31194201 (а.с.43, т.6) рухоме майно боржника (транспортні засоби) перебувало у заставі згідно з договором застави від 12.07.2007 АДЗ-08/07 та від 17.09.2007 АДЗ-08/07/1 (обтяжувач ЧФ ВАТ АБ "Укргазбанк"), про що здійснено запис 1 від 13.07.2007 №5295663 та запис 2 від 19.09.2007 № 5687365 із визначенням забезпечення основного зобов'язання на суму 2 020 400 грн. (747700 + 1272700); об'єктами обтяження є транспортні засоби, які є предметом спірних Договорів 1 і 2.

Ухвалою суду першої інстанції від 18.04.2011 порушено провадження у справі про банкрутство боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В. Розпорядником майна в свою чергу листом від 12.05.2011 № 2911/01-839-2011 було повідомлено керівника боржника про установлені Законом обмеження щодо розпорядження майном боржника. Ухвалою суду першої інстанції від 11.06.2012 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника. Постановою суду першої інстанції від 24.07.2012 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В.

Згідно з Договором-1 від 15.07.2012 орендодавець ДП "Золотоніський комбікормовий завод" передав, а орендар, ПП "Артбудінвест" отримав у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки SCANIA, модель P420LA6X2HNA, державний номер CA 6880 AK, шасі (рама) №XLEP6X2, рік випуску 2007, тип C2, а також напівпричіп (цистерна) марки VANHOOL, модель TP 331/13, CS80/1-700, державний номер CA 0668 XT, кузов 512282/4701, рік випуску 1988, тип - компресор для видування С2. Договір-1 укладено на строк до 15.07.2014 з орендною платою у розмірі 3 000,00 грн. на місяць.

Згідно з Договором-2 від 15.07.2012 орендодавець ДП "Золотоніський комбікормовий завод" передав, а орендар, ПП "Артбудінвест" отримав у тимчасове платне користування транспортні засоби: автомобіль Марки SCANIA, Модель P420LA6X2HNA, Державний номер: CA 6877 AK, Шасі (рама) №XLEP6X4, Рік випуску 2007, тип - C 2, а також Напівпричіп (цистерна) марки FELDBINDER, Модель: CS80/1-700, Державний номер CA 0667 XT, Кузов W09334B2NVOF344, Рік випуску 1997, Тип - компресор для видування С2 (далі - Договір-2). Договір-2 укладено на строк до 15.07.2014 з орендною платою у розмірі 3 000,00 грн. на місяць.

Відповідно до абз. 9, 10 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Відповідно до фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, ДП "Золотоніський комбікормовий завод" актив боржника станом на 01.01.2011 складає 16372,00 тис. грн., станом на 01.01.2012 складає 15898,00 тис. грн. Балансова вартість переданих арбітражному керуючому-ліквідатору основних засобів банкрута становила 2012128,73 грн. Балансова вартість переданих в оренду транспортних засобів, згідно з розшифровкою статей балансу станом за 30.06.2012 (основні засоби рядок 031) становила 1 915 067,82 грн. (645267,25 грн. автомобіль SCANIA державний номер CA6880AK +297525,00 грн. напівпричіп (цистерна) державний номер CA0668XT +71666,66 грн. компресор для видування С2 +645267,25 грн. автомобіль SCANIA державний номер CA6877AK +183675,00 грн. напівпричіп (цистерна) державний номер CA0667XT +71666,66 грн. компресор для видування С2), тобто вартість орендованого майна за Договором-1 становить 1 014 458,91 грн. та за Договором-2 становить 900 608,91 грн.

Досліджуючи підстави для визнання угоди недійсною, судовою колегією встановлено, що підставами поданої заяви є, крім іншого, норми цивільного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку зазначивши, що у межах справи про банкрутство господарський суд розглядає відповідні спори на спеціальних підставах, які встановлені Законом або на підставах, передбачених цивільним законодавством, але лише ті, які виникають з угод, укладених між боржником та іншими особами при реалізації процедур розпорядження майном, санації боржника чи його ліквідації (аналогічна правова позиція висловлена у постановах Вищого господарського суду України від 19.12.2012 у справі №01/5026/1943/2011, від 12.03.2015 у справі №10/2456).

Даний спір про визнання договору недійсним, з підстав, передбачених цивільним законодавством, підлягає розгляду у межах справи про банкрутство, оскільки пред'явлено з метою повернення відчуженого за цим договором майна до ліквідаційної маси (аналогічна правова позиція зазначена у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2011 у справі №5020-870/2011). Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку до суду із заявою про визнання недійсним Договору звернувся ліквідатор боржника у справі, здійснюючи свої повноваження, передбачені ст. 25 Закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи.

Виходячи з вищевказаних приписів щодо розгляду даного спору у продовж розумного строку, правомірним є розгляд даного спору у межах справи про банкрутство, що вірно здійснив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦКУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 і 3 ст. 207 Господарського кодексу України: господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині; у разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Аналізуючи обставини справи на відповідність їх чинному законодавству, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні Договори суперечать актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), зокрема, Договори 1 і 2 укладено після порушення справи про банкрутство на стадії розпорядження майном без погодження з розпорядником майна, як того вимагає Закон. Так, згідно із частиною 13 ст. 13 Закону керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: розпорядження майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи встановила, що арбітражний керуючий Юдицький О.В., будучи розпорядником майна боржника, будь-якого дозволу на укладення Договорів 1 і 2 не давав і офіційних запитів від боржника про намір передати відповідне майно в оренду не отримував, та балансова вартість майна, переданого в оренду за Договорами 1 і 2 складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника (як за кожним договором окремо, так і за обома договорами разом), що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також, судовою колегією встановлено, що договори суперечать актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), зокрема Договори 1 і 2 укладено у порушення умов п.3.4.2 договорів застави від 12.07.2007 АДЗ-08/07 та від 17.09.2007 АДЗ-08/07/1, укладених між боржником та ВАТ АБ "Укргазбанк" без погодження із заставодержателем. Передача транспортних засобів в оренду в порушення умов договору застави є порушенням ст. 9 Закону України "Про заставу", відповідно до якої законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що заставодержатель давав будь-який дозвіл на укладення Договорів 1 і 2, чи отримував офіційні запити від боржника про намір передати майно в оренду.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, яким зазначено, що інші ж підстави, вказані ліквідатором не можуть бути застосовані та враховані для визнання спірних договорів недійсним у межах провадження у цій справі про банкрутство.

Так, частиною 10 статті 17 Закону, на яку посилається заявник, не передбачено підстав для визнання недійсними угод, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство.

Підстави для визнання угод боржника недійсними наведено у ч. 11 ст. 17 Закону, але вимоги про застосування судом цієї норми не були заявлені ліквідатором.

За таких обставин, посилання ліквідатора на положення ч. 10 ст. 17 Закону не можуть бути підставами для визнання недійсними спірних угод при провадженні даної справи про банкрутство, оскільки предметом регулювання цієї норми є підстави для відмови від виконання договорів боржника (вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 у справі № 14/5026/1311/2012).

Разом з тим, застосування до цих правовідносин абз. 1 і 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у новій редакції, чинній з 19.01.2013) є неможливим у зв'язку із застосуванням у даній справі до вказаних правовідносин положень Закону у редакції, чинній до 19.01.2013.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ліквідатора банкрута про визнання недійсними договорів оренди транспортних засобів від 15.07.2012 підлягає задоволенню з підстав, вказаних вище.

Відповідно до пунктів 5, 7 і 11 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; за змістом статті 216 ЦК України та, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена, виходячи з його умов, вартість майна визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК).

Відповідно до п. 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішенням суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Боржником заявлено вимогу застосувати правові наслідки визнання недійсним договорів і зобов'язати ПП "ЕВРО-ВЕТ" передати боржнику отримані на виконання Договорів 1 і 2 транспортні засоби.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, задовольнивши вказану вимогу заявника, оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів повернення боржнику вказаних транспортних засобів за спірними договорами. Проте, кошти, отримані боржником на виконання Договорів 1 і 2, поверненню не підлягають, оскільки неможливо повернути вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди).

Фактичне користування майном на підставі договору оренди, унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, так як використання майна - „річ" безповоротна, і відновити сторони в первісне положення практично неможливо.

Доводи апелянта щодо схвалення Договорів 1 і 2 відповідними діями ліквідатора банкрута відхиляються судовою колегією, оскільки конклюдентні дії сторони договору відповідно до норм ЦК України та ГК України можуть покладатися в основу рішення про наступне схвалення угоди лише у випадку, якщо ці конклюдентні дії передбачені у законі (ст.96,122,138,153,1158 ЦК України 84, 296 ГК України). Можливість же усунення порушення Закону шляхом схвалення незаконних дій керівника боржника Законом про банкрутство не передбачена, як не передбачена така дія і Законом України "Про заставу" (ст.9).

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 20.11.2015 у справі № 01/5026/839/2011. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено, а тому слід залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного підприємства "Евро-Вест", а ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2015 у справі № 01/5026/839/2011- без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Евро-Вест" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2015 у справі № 01/5026/839/2011- без змін.

2. Справу № 01/5026/839/2011 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 04.03.2016

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко