ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2016 р.Справа № 916/263/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 08.01.2016р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1 від 15.02.2016р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „АМК до відповідача ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 08.02.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю „АМК звернулося до господарського суду Одеської області з позовною до відповідача ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2016р. було порушено провадження у справі №916/263/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 22.02.2016р. представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні 22.02.2016р. після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01 листопада 2006р. між ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром в особі директора ОСОБА_4, що діяв на підставі постанови Арцизької Райспоживспілки від 10 лютого 2000 р. №7 (далі - Продавець), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» в особі директора ОСОБА_5, який діяв на підставі протоколу від 04 березня 2004 р. №2 (далі - Покупець), з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу основних засобів №1, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує такі основні засоби: будівля ковбасного цеху - інвентарний номер-1, кількість-1; скотобійний пункт - інвентарний номер -71, кількість -1; будівля скотобійного пункту - інвентарний номер -70, кількість -1; сарай свинарник - інвентарний номер -75, кількість -1; яйцесклад - інвентарний номер -47, кількість -1; склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори)- інвентарний номер -54, кількість -4; склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор)- інвентарний номер -74, кількість -1; Загальна вартість - триста тридцять пять тисяч грн.

Сторони погодили, що оплата вартості основних засобів здійснюється покупцем до 31.10.2007 року з дня підписання цього Договору в зазначені в договорі строки.

Відповідно до платіжних доручень №323, 364, 11, 382, 409, 38, 73, 110, 13, 683, 22, 785 Покупець повністю сплатив загальну вартість основних засобів до 18.10.2007 року.

Договором передбачено, що Покупець набуває право власності на основні засоби з моменту повної оплати їх вартості та нотаріального посвідчення.

За змістом п. 5 Договору, передача основних засобів Покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі в 3-дений строк.

ОСОБА_6 приймання-передачі основних засобів від Продавця до Покупця від 01 листопада 2006 р. ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром в особі директора ОСОБА_4, що діяв на підставі постанови Арцизької Райспоживспілки від 10 лютого 2000 р. №7 (Продавець) передало продані основні засоби, а Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК» в особі директора ОСОБА_5 (Покупець) прийняло придбані основні засоби, а саме:

1. будівля ковбасного цеху - інвентарний номер -1, кількість -1;

2. скотобійний пункт - інвентарний номер -71, кількість -1;

3. будівля скотобійного пункту - інвентарний номер -70, кількість -1

4. сарай свинарник - інвентарний номер -75, кількість -1;

5. яйцесклад - інвентарний номер -47, кількість -1;

6. склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - інвентарний номер -54, кількість -4;

7. склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - інвентарний номер -74, кількість -1;

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 15.05.2002 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 15.05.2002 року та записано в реєстрову книгу №36 за реєстром №1 та свідоцтва про право власності від 20.03.2002 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 20.12.2002 року та записано в реєстрову книгу №36 за реєстром №25, вищевказане майно зареєстроване за Арцизьким Райкоопзаготпромом.

ОСОБА_6 вищевказаних свідоцтв про право власності, вищевказане майно знаходиться за адресою: місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а.

Однак, 14.05.2014 року, виконком Арцизької міської ради вирішив присвоїти нову адресу будівлі скотобійного пункту, а саме: Одеська обл., місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89.

Таким чином, придбані основні засоби знаходяться за адресою:

1. будівля ковбасного цеху - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а;

2. скотобійний пункт - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89;

3. будівля скотобійного пункту - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89;

4. сарай свинарник - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89;

5. яйцесклад - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а;

6. склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а;

7. склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89.

Як зазначає позивач, ним належним чином виконані всі умови договору та позивач вважає себе власником вищезазначених будівель і здійснює у них свою господарську діяльність. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу основних засобів від 01 листопада 2006р.

Покупець неодноразово звертався до Продавця, для посвідчення договору нотаріально (лист від 27.03.2009 року), однак останній ігнорував усі звернення до нього, тим самим перешкоджаючи набувачу майна у реалізації його прав та унеможливлює подальше користування та розпорядження майном.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою за захистом своїх порушених прав, відповідно до якої, просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу основних засобів від 01 листопада 2006 р. укладений між ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром та Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК», визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» (68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31, корпус "А", Ідентифікаційний код юридичної особи 32888227) право власності на основні засоби, а саме: будівля ковбасного цеху - кількість -1, яйцесклад - кількість -1, склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - кількість -4, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а та визнати за Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК» (68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31, корпус "А", Ідентифікаційний код юридичної особи 32888227) право власності на основні засоби, а саме: скотобійний пункт - кількість -1, будівля скотобійного пункту - кількість -1, сарай свинарник - кількість -1, склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - кількість -1, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

ОСОБА_6 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ОСОБА_6 ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до п. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За формою та способом волевиявлення, відповідно до п. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України (далі ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

ОСОБА_6 з пунктом 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одним із загальних принципів законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору вимагає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки сторін. Учасники цивільних правовідносин за власним розсудом вступають у договірні відносини, виходячи із певних обставин свого життя або господарювання, і тим самим вибирають ті чи інші засоби реалізації своїх інтересів, якими є суб'єктивні цивільні права та кореспондуючи їм обов'язки.

ОСОБА_6 із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд звертає увагу, що способи захисту порушених прав суб'єкта господарювання визначені статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК. Переліки способів захисту прав, що місять ці статті, не передбачають такого способу захисту права як визнання договору дійсним.

Враховуючи зміст ч.2 п.1 ст. 11 ЦК, якою встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори, суд вважає, що вимога про визнання договору укладеним не є вірно обраним прокурором способом захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання, а є вимогою про встановлення факту, який має значення.

Щодо вимог позивача про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» права власності на основні засоби, а саме: будівля ковбасного цеху - кількість -1, яйцесклад - кількість -1, склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - кількість -4, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а, та визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» права власності на основні засоби, а саме: скотобійний пункт - кількість -1, будівля скотобійного пункту - кількість -1, сарай свинарник - кількість -1, склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - кількість -1, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

ОСОБА_6 п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Підстави набуття права власності передбачені статтею 328 Цивільного кодексу України, згідно положень якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

При цьому слід зазначити, що правомірність набуття позивачем права власності на придбану майно згідно умов договір купівлі-продажу основних засобів №1. залежить від наявності такого права у продавця майна (відповідача). Адже право продажу майна, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові майна. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 Цивільного кодексу України).

Між тим за умовами вищевказаного договору купівлі-продажу основних засобів №1 відповідач гарантував, що продані основні засоби до цього часу нікому іншому не продані, майно не перебуває у заставі та необтяжене правами третіх осіб (п. 7 Договору). Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні та судом не встановлено. Також позивач надав до суду відповідні платіжні дорученння №323, 364, 11, 382, 409, 38, 73, 110, 13, 683, 22, 785, які підтверджують придбання відповідачем вказаного майна.

До того ж, як випливає з п. 2. Договору, покупець набуває право власності на основні засоби з моменту повної оплати їх вартості та нотаріального посвідчення, державної реєстрації.

За змістом п. 5 Договору, передача основних засобів Покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі в 3-дений строк.

ОСОБА_6 приймання-передачі основних засобів від Продавця до Покупця від 01 листопада 2006 р. ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром в особі директора ОСОБА_4, що діяв на підставі постанови Арцизької Райспоживспілки від 10 лютого 2000 р. №7 (Продавець) передало продані основні засоби, а Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК» в особі директора ОСОБА_5 (Покупець) прийняло придбані основні засоби, а саме:

1. будівля ковбасного цеху - інвентарний номер -1, кількість -1;

2. скотобійний пункт - інвентарний номер -71, кількість -1;

3. будівля скотобійного пункту - інвентарний номер -70, кількість -1

4. сарай свинарник - інвентарний номер -75, кількість -1;

5. яйцесклад - інвентарний номер -47, кількість -1;

6. склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - інвентарний номер -54, кількість -4;

7. склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - інвентарний номер -74, кількість -1;

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 15.05.2002 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 15.05.2002 року та записано в реєстрову книгу №36 за реєстром №1 та свідоцтва про право власності від 20.03.2002 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 20.12.2002 року та записано в реєстрову книгу №36 за реєстром №25, вищевказане майно зареєстроване за Арцизьким Райкоопзаготпромом.

Покупець неодноразово звертався до Продавця, для посвідчення договору нотаріально (лист від 27.03.2009 року), однак останній ігнорував усі звернення до нього, тим самим перешкоджаючи набувачу майна у реалізації його прав та унеможливлює подальше користування та розпорядження майном.

Як випливає з вищенаведеного, хоча позивач і придбав за вищезазначеним договором обумовлену сільськогосподарську техніку, однак право власності на вказану техніку позивач позбавлений реалізувати, оскільки остання утримується відповідачем.

Разом з тим згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, що посвідчує його право власності.

Зі змісту та суті зазначеної статті позов з цієї підстави може заявлятись до будь-якої особи, яка словами або діями (в певних випадках бездіяльністю) заявила претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, або не визнає це право у будь-який спосіб. При цьому позивач, предявляючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у т.ч. його висловлень, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права.

Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто, метою подання такого позову згідно ст. 392 ЦК України є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що право власності позивача на спірну сільськогосподарську техніку підлягає захисту шляхом його визнання, що сприятиме усуненню невизначеності у субєктивному праві щодо спірної техніки, адже з незалежних від позивача обставин виникли певні перешкоди у належному здійсненні позивачем набутого ним права власності на вказане майно.

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Нікого не може бути протиправно позбавлено цього права або обмежено в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведене узгоджується з положеннями ст. 41 Конституції України, яка є основним Законом України.

Таким чином, оцінюючи надані докази в сукупності та враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АМК в частині визнання права власності відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у звязку з чим підлягають задоволенню.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

ОСОБА_6 зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 5 025,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „АМК до відповідача ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності задовольнити частково.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» (68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31, корпус "А"; ) право власності на основні засоби, а саме: будівля ковбасного цеху - кількість -1, яйцесклад - кількість -1, склади для зберігання м'яса (вагони - рефрижератори) - кількість - 4, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31а.

3. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК» (68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31, корпус "А", Ідентифікаційний код юридичної особи 32888227) право власності на основні засоби, а саме: скотобійний пункт - кількість -1, будівля скотобійного пункту - кількість -1, сарай свинарник - кількість -1, склад для зберігання м'яса (вагон - рефрижератор) - кількість -1, що знаходяться за адресою: 68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 89.

4. Стягнути з ОСОБА_3 споживчої кооперації Арцизької Райспоживспілки Райкоопзаготпром (68400, Одеська обл., Арцизький р-н., м. Арциз, вул.. Бонадрева, буд. 31, корп. А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК» (68400, Одеська обл., Арцизький район, місто Арциз, ВУЛИЦЯ БОНДАРЄВА, будинок 31, корпус "А"; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 025 /пять тисяч двадцять пять/ грн. 00 коп.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 29 лютого 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев