ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 915/1531/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В.Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21.01.2016 р. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково

у справі №915/1531/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго"

про стягнення 16 937,83 грн.,

встановив:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.10.2014 р. позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" про стягнення 289,98 грн. збитків від інфляції, 2774,64 грн. - 3% річних та 1000 грн. пені задоволено.

31.10.2014р. на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" 04.12.2015р. звернулося до господарського суду Миколаївської області з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви відповідач послався на те, що з 06.06.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" №423-VIII від 14.05.2015р., пунктом 2 якого внесені зміни до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме статтю 18 вказаного закону доповнено частиною тринадцятою, яка передбачає списання теплогенеруючим та/або теплопостачальним організаціям пені, штрафних санкцій, за умовами погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Закону №423-VIII теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р. (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Закону №423-VIII. На виконання приписів ч.13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону №423-VIII), відповідач у трьохмісячний строк з дня набрання закону чинності вчинив дії з погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., та звернувся до позивача з вимогою про списання заборгованості у вигляді штрафних та фінансових санкцій, а саме: пені, збитків від інфляції та 3% річних, стягнутих на підставі рішення господарського суду від 14.10.2014р. Проте, позивач вказану вимогу не виконав, у зв'язку з чим відповідач звернувся до суду з відповідною заявою в порядку п.4 ст.117 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.01.2016р. заяву відповідача задоволено частково, визнано наказ господарського суду Миколаївської області від 31.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені в сумі 1000 грн. та судового збору в сумі 1827 грн. В іншій частині задоволення заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправомірне застосування норм матеріального права без дослідження усіх істотних обставин справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що частиною 13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" передбачене списання пені, штрафних та фінансових санкцій є невід'ємною частиною реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, непогашеної на день набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Отже, списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, тобто у відриві від контексту всієї ч.13 ст.18 Закону. Проте, вказана підстава не була прийнята до уваги судом першої інстанції. Крім того, скаржник зазначив, що судом не досліджувалися та не перевірялися наступні обставини, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення відповідно до вимог ч.13 ст.18 Закону за результатами розгляду вищевказаної заяви відповідача, а саме:

- наявність у відповідача заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.14, на день набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

- погашення вказаної заборгованості відповідачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності вищевказаного закону;

- наявність заборгованості у відповідача за природний газ, спожитий після 01.01.14 та до 31.12.14;

- наявність договору реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01.01.14 та до 31.12.14.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 117 Господарського процесуального кодексу України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відповідач зазначив набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

06.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 №423-VІІІ Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Цим законом внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, статтю 18 цього Закону доповнено частиною тринадцятою, згідно з якою заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 до 31.12.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Протягом червня-липня 2015р. відповідачем здійснено остаточне погашення заборгованості за спожитий до 01.01.2014р. природний газ за договорами за 2013 року, у зв'язку з чим заборгованість відсутня.

Отже, ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" виконано вимоги Закону України від 14.05.2015р. №423-VІІІ Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та пункту 13 статті 18 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу щодо погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 у встановлений строк та у повному обсязі, що підтверджується також актом звіряння розрахунків від 31.08.2015р.

У зв'язку з цим, протоколом комісії ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" від 26.08.2015р., яка створена з метою реалізації положень Закону України від 14.05.2015р. №423-VІІІ Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вирішено списати з обліку заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі рішень суду в сумі 1 296 526,48 грн., в тому числі й за рішенням господарського суду Миколаївської області у справі №915/1531/14 про стягнення 4 064,62 грн. з яких 1000 грн. пені, 2 774,64 грн.-3% річних, 289,98 інфляційні витрати та судовий збір у сумі 1827 грн.

Відповідач суму судового збору сплатив платіжним дорученням від 25.08.2015р. №4420 у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З урахуванням викладеного, на підставах, встановлених Законом України Про засади функціонування ринку природного газу, припинилося зобов'язання ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" перед Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з оплати пені в сумі 1000 грн., що підлягала стягненню на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області у справі №915/1531/14 від 14.10.2014 р.

Щодо списання 3% річних та інфляційних витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що 3% річних та інфляційні витрати не є фінансовими санкціями в розумінні ч.13 ст. 18 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу в редакції Закону №423- VІІІ, так як зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України вбачається, що правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отримання кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами. Отже, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Саме таку правову позицію щодо компенсаційного характеру нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, викладено в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-42цс11, від 15.11.2010 №4/720.

За таких обставин, правила списання штрафних та фінансових санкцій, визначені частиною тринадцятою статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, не поширюються на суми інфляційних втрат та 3% річних, які є предметом стягнення за спірним наказом.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 30.12.2015 у справі №908/4242/14 та від 12.01.2016 у справі №910/21431/14.

З огляду на викладене, Одеський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ господарського суду Миколаївської області від 31.10.2014р. №915/1531/14 не підлягає виконанню в частині стягнення пені та судового збору.

Керуючись ст.ст. 99, 105, 106 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21.01.2016р. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково у справі №915/1531/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 02.03.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В.Таран

Суддя В.Б. Туренко