РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/30732/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Лепсе-2"

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 318 410,13 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Телегін Д.В., за довіреністю

від відповідача: Сенчило В.В., Булатна С.Д., за довіреностями

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - позивач) до Житлово-будівельного кооперативу "Лепсе-2" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 318 410,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.12.2015 було порушено провадження у справі № 910/30732/15, розгляд справи призначено на 20.01.2016.

18.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.

13.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

15.01.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 20.01.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 07.12.2015 про порушення провадження у справі № 910/30732/15 позивач не виконав.

У судове засідання 20.01.2016 представники відповідача з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 07.12.2015 про порушення провадження у справі № 910/30732/15 відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 20.01.2016 клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання.

У судовому засіданні 20.01.2016 судом було оголошено перерву до 10.02.2016.

10.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заяву про розстрочення виконання рішення.

У судове засідання 10.02.2016 представник позивача з'явився та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача у судове засідання 10.02.2016 з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 10.02.2016 заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд прийняв її, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому приймається до розгляду.

У судовому засіданні 10.02.2016 представник позивача надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача у судовому засіданні 10.02.2016 надали усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2005 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Лепсе-2" (далі - відповідач, споживач) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 820099 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.

Згідно з п. 1 Додатку «Тарифи та порядок розрахунків» до Договору розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), затвердженими Розпорядженнями КМДА від 10.12.2004 № 2249, за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ для розрахунків із житловими організаціями - 54,42 грн.

Відповідно до п. 10 Додатку «Тарифи та порядок розрахунків» до Договору споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок «Постачальника» згідно з його розрахунком.

Позивач у своєму позові зазначає про те, що відповідачем систематично порушуються договірні зобов'язання в частині розрахунків, внаслідок чого у відповідача за період з 01.09.2014 по 01.10.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 211 083,19 грн.

На підтвердження заборгованості відповідача позивачем надані суду облікові картки (табуляграми), відповідно до яких відповідач мав оплатити фактично поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази заборгованості відповідача, а саме облікові картки (табуляграми) за спірний період та встановлено, що у відповідача перед позивачем існує прострочена заборгованість по оплаті за поставлену теплову енергію відповідно до Договору в розмірі 211 083,19 грн.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 5 606,49 грн. та інфляційні втрати в розмірі 100 174,04 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем в свою чергу було надано контр розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат.

Однак, до наданого розрахунку відповідача суд ставиться критично, оскільки з нього вбачається нарахування відповідачем від'ємних значень при інфляції, що є неможливим при інфляції та є можливим лише при дефляції, як приклад, відповідач, зазначаючи розмір інфляції 114,0 зазначає від'ємне значення, що є неможливим при здійснення математичного розрахунку.

Судом визначено періоди нарахувань відповідно до умов Договору та приписів чинного законодавства України, та здійснено власний перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум 3 % річних та інфляційної складової боргу, та встановлено, що зазначені суми розраховані позивачем вірно. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 5 606,49 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 100 174,04 грн. підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором, з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу, в розмірі 318 410,13 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у справі № 910/30732/15 протягом 24 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами, суд звертає увагу, що відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Однак, відповідачем не подано жодного належного доказу на підтвердження неможливості виконання рішення господарського суду м. Києва.

Дослідивши заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва, врахувавши матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочки виконання рішення у зв'язку з відсутністю конкретних обставини, що ускладнюють виконання вищезазначеного рішення або роблять його виконання неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Лепсе-2" (03134, м. Київ, вулиця Григоровича-Барського, будинок 3; ідентифікаційний код: 22894707) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305) заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 211 083 (двісті одинадцять тисяч вісімдесят три) грн 19 коп., 3 % річних в розмірі 5 606 (п'ять тисяч шістсот шість) грн 49 коп. та інфляційні втрати в розмірі 100 174 (сто тисяч сто сімдесят чотири) грн 04 коп. витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 752 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят дві) грн 96 коп.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя О.В. Нечай