ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.02.2016 р. Справа№ 914/3484/15

Колегія суддів господарського суду Львівської області у складі головуючого судді Мазовіти А.Б., суддів Сухович Ю.О., Кидисюка Р.А., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом:Громадської організації «РОЗВИТОК ГРОМАДИ», м.Львів;
до відповідача:Громадської організації «ПРАВИЙ СЕКТОР-ЗАХІД», м.Львів;
про:захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 02.09.2015 р.);

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Громадської організації «РОЗВИТОК ГРОМАДИ», м.Львів до Громадської організації «ПРАВИЙ СЕКТОР-ЗАХІД», м.Львів про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення та підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 21 ГПК, сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Як передбачено статтею 1 ГПК, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є субєктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

В п.п. 3.1 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

участь у спорі субєкта господарювання;

наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

наявність у законі норми, що прямо передбачала вирішення спору господарським судом;

відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

В ст.3 Господарського кодексу України зазначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 ГК України).

Відповідно до ст.52 Кодексу, некомерційне господарювання це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Як визначено статтею 84 Господарського кодексу України, підприємницькими товариствами є товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками.

Натомість, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. (ст.85 ГК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про громадські обєднання», громадське обєднання це добровільне обєднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське обєднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська організація це громадське обєднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське обєднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське обєднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як позивач, так і відповідач здійснюють свою діяльність у формі громадських організацій та мають статус юридичних осіб.

Крім того, відповідачем у справі ГО «ПРАВИЙ СЕКТОР-ЗАХІД» на підтвердження свого статусу подано рішення ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про внесення організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Таким чином, сторонами у справі виступають особи, які є не субєктами підприємницької діяльності, а непідприємницькими товариствами, що не мають на меті одержання прибутку.

Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відкриваючи провадження у справі, суд має зясувати, за правилами якого судочинства підлягає розгляду заява. При цьому слід виходити з компетенції суду щодо розгляду цивільних справ, зазначеної в статті 15 ЦПК та враховувати положення статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від субєктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими субєктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

Аналогічне розяснення міститься і в п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Таким чином, аналіз наведених норм процесуального права та їх розяснень свідчить про те, що спір між особами, які не здійснюють підприємницьку діяльність, щодо захисту їх ділової репутації не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи субєктний склад правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність припинення провадження у справі, оскільки такий спір непідвідомчий господарському суду, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в суді загальної юрисдикції.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Позивачем 01.10.2015 р. сплачено судовий збір у сумі 2 436 грн. 00 коп., яка підлягає поверненню заявнику у випадку подання відповідного клопотання.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 12, 80, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом Громадської організації «РОЗВИТОК ГРОМАДИ», м.Львів до Громадської організації «ПРАВИЙ СЕКТОР-ЗАХІД», м.Львів про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації припинити.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Кидисюк Р.А.