ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 914/3537/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Кузь В.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

Розглянувши апеляційну скаргу від 21.12.15 Приватного підприємства Тайфун - Плюс, с. Ожидів, Буський район, Львівська область

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15

у справі № 914/3537/15

за позовом: Приватного підприємства Тайфун - Плюс, с. Ожидів Бузького району Львівської області,

до відповідача: Буської міської ради Львівської області, м. Буськ, Львівська область

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Буська районна рада Львівської області, м. Буськ, Львівська область

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська обласна рада, м. Львів

про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки.

за участю представників сторін :

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність № 34/1 від 29.01.16);

від відповідача не зявився.

від третьої особи-1 - не зявився.

від третьої особи-2 ОСОБА_3 - представник (довіреність № 01-вих-8 від 11.01.16);

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3537/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., суддя Галушко Н.А. та суддя Орищин Г.В.

У звязку з перебуванням судді Орищин Г.В. та судді Галушко Н.А. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/3537/15, сформовано її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Гриців В.М. та Хабіб М.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.15 у справі № 914/3537/15 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 03.02.16.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у справі № 914/3537/15 (суддя Яворський Б.І.) у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у справі № 914/3537/15 і прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував наступного:

- в розрахунку Головного управління Держземагенства у Львівській області, на основі якого було здійснено розрахунок втрат сільськогосподарського виробництва, не враховано положень п. 4 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України, який на даний час втратив чинність. Разом з тим, відповідно і до п. 2 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України розрахунок втрат на суму 2 617 616 грн. був здійснений всупереч вимогам закону. А відтак, договір купівлі-продажу не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 69, п. 2 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним та задоволення позову ;

- відповідач жодним чином не підтвердив, що розрахунок оплати втрат сільськогосподарського виробництва відповідає п. 4 ч. 2 ст. 69, п. 2 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, та наявність обовязку позивача компенсувати відповідачеві зазначені втрати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду. При цьому, відповідач зазначає, що позивачем протягом 2014-2015 років було сплачено 1 617 616 грн. на відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, та зазначає про можливість слухати справу без участі його уповноваженого представника.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем було подано клопотання від 03.02.16 про призначення судової експертизи розрахунку нормативної грошової оцінки втрат сільськогосподарського виробництва на суму 2 617 616 грн., проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої поставити ряд запитань, зміст яких викладений в прохальній частині цього клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив про те, що розрахунок втрат сільськогосподарського виробництва, здійснений Головним управлінням Держземагенства у Львівській області, суперечить вимогам закону.

Аналогічне клопотання позивач подавав під час розгляду справи № 914/4579/14 за позовом ПП «Тайфун-Плюс» до Буської міської ради Львівської області про визнання недійсним п. 3.3 договору від 06.05.14 купівлі-продажу земельної ділянки. Судом було відмовлено в задоволенні поданого клопотання позивача. За результатами розгляду справи № 914/4579/14 було прийнято судові рішення, якими відмовлено в позові (дані рішення набрали законної сили).

Відповідно до вимог законодавства необхідність призначення судової експертизи повязана саме з наявністю при розгляді господарського суду певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст. 41 ГПК України випливає, що саме суд призначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Також, слід зазначити, що згідно положень чинного законодавства та наведеної вище статті Господарського процесуального кодексу України, зокрема, суд має право призначити експертизу в разі такої необхідності, проте, це не є обовязком. Згідно приписів п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши клопотання позивача про призначення судової експертизи від 03.02.16, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи, оскільки позивач в поданому клопотанні не обґрунтував необхідність спеціальних знань для здійснення розрахунку втрат сільськогосподарського виробництва, не довів, що без їх застосування неможливо вирішити даний спір, підставами якого визначено безпідставність відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва як таких, оскільки на думку позивача, цільове призначення землі не змінювалося, а не встановлення правильності проведення нарахування втрат та їх розподіл по спеціальних фондах місцевих бюджетів.

В судових засіданнях представники позивача та третьої особи-2 навели свої доводи та заперечення, з приводу поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 29.02.16 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх представників учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у справі № 914/3537/15, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.05.14 між ПП Тайфун - Плюс (покупець, позивач у справі) та Буською міською радою Львівської області (продавець, відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Договір посвідчений нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4

Відповідно до п.1.1 договору продавець на підставі рішення сесії Буської міської ради Львівської області від 24.12.13, відповідно до вимог протоколу № 24 повторних земельних торгів з продажу земельної ділянки, проведених Приватним підприємством Фірма СОМГІЗ 06.05.13, продав, а покупець купив без зміни цільового призначення земельну ділянку площею 8,0660 га, кадастровий номер: :13:022:0168, категорія земель землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Місце розташування земельної ділянки: м. Буськ, вул. Буська, 3 Львівської області. Цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для будівництва та обслуговування виробничо-складських приміщень (п.п. 1.2 -1.3 договору).

Згідно з п. 3.3 договору покупець зобовязаний протягом 60 календарних днів з дня підписання договору купівлі-продажу сплатити втрати сільськогосподарського виробництва на суму 2 617 616 грн.

У звязку з невиконанням покупцем (позивач у справі) договірного обовязку щодо сплати 2 617 616 грн. втрат сільськогосподарського виробництва, прокурор Буського району в інтересах держави в особі Буської міської ради, Буської районної ради, Львівської обласної ради звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства Тайфун-Плюс про стягнення зазначеної суми. Ухвалою суду від 05.12.14 порушено провадження у справі № 914/4281/14 за вищезазначеним позовом прокурора Буського району і призначено її до розгляду на 12.12.14.

Надалі, 25.12.14 ПП Тайфун - Плюс звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Буської міської ради Львівської області про визнання недійсним п.3.3 договору від 06.05.14 купівлі-продажу земельної ділянки. Ухвалою суду від 26.12.14. порушено провадження у справі № 914/4579/14 за вказаним вище позовом ПП Тайфун - Плюс.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.01.15 зупинено провадження у справі № 914/4281/14 про стягнення заборгованості до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 914/4579/14 про визнання недійсним п.3.3 договору від 06.05.14.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 16.03.15 у справі № 914/4579/14 (яке набрало законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 10.06.15) відмовлено у задоволенні позову ПП Тайфун-Плюс про визнання недійсним п. 3.3 договору від 06.05.14 купівлі-продажу земельної ділянки. Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що договір купівлі продажу земельної ділянки від 06.05.14 в частині визначення обовязку покупця оплатити втрати сільськогосподарського виробництва повністю відповідає вимогам чинного законодавства, нормами якого врегульовано спірні правовідносини.

Надалі, 19.06.15 ПП Тайфун-Плюс звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Буської міської ради про визнання недійсним п.3.3 договору від 06.05.14 купівлі-продажу земельної ділянки, однак з іншої підстави.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.15 у справі № 914/2009/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.15), відмовлено у задоволенні позову ПП Тайфун-плюс до Буської міської ради Львівської області про визнання недійсним п. 3.3. договору від 06.05.14 купівлі-продажу земельної ділянки. Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в позові та зазначив, що спірний пункт договору від 06.05.14 про зобовязання оплатити втрати сільськогосподарського виробництва лише відповідачу без розподілу таких між окремими субєктами не звільняє позивача від виконання свого договірного обовязку щодо сплати таких втрат в цілому.

Судові рішення у справах №№ 914/2009/15, 914/4579/14 ПП Тайфун-плюс в касаційному порядку не оскаржувалися.

Ухвалою суду від 20.10.15 провадження у справі № 914/4281/14 про стягнення заборгованості поновлено, а ухвалою від 19.11.15 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 207 ГК України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що цільовим призначенням земельної ділянки є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Цільове використання (використання за цільовим призначенням) земельної ділянки вважається одним із принципів земельно-правового регулювання згідно зі ст.ст.19, 96 ЗК України.

Земельний кодекс України визначає юридичні факти, з настанням яких мають бути відшкодовані зазначені втрати, а також закріплює умови та регулює порядок відшкодування таких втрат, а також порядок використання одержаних коштів. Згідно зі статтею 20 ЗК віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково - дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Положеннями статті 207 ЗК України передбачено, що втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Під втратами сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва слід розуміти зміну цільового призначення сільськогосподарських угідь, лісових земель та ділянок під чагарниками в зв'язку з необхідністю їх використання для несільськогосподарських потреб, а також неможливість використання земельної ділянки в повному обсязі у зв'язку із встановленням обмежень у землекористуванні та погіршенням якості земель.

Закріплені в Земельному кодексі норми щодо відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва спрямовані на забезпечення раціонального використання і охорони особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та земель лісового фонду з метою збереження їх кількісного і якісного стану. Відшкодування втрат передбачає компенсацію суспільству негативних наслідків соціально-економічного, екологічного характеру, що наступають внаслідок переведення особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та лісового фонду в інші категорії земель, а також у разі обмеження землекористування чи погіршення якості земель як національного надбання, що перебуває під особливою охороною держави.

Відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва здійснюється незалежно від того, в якій власності перебувають зазначені угіддя. Важливим є те, що рілля, багаторічні насадження, перелоги, сінокоси, пасовища, лісові землі та землі під чагарниками втрачають свою функцію головного засобу виробництва в сільському й лісовому господарстві та вибувають з господарського обороту, або ж погіршується їхня якість чи встановлюється обмежений режим їхнього використання за цільовим призначенням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.97 № 1279 затверджено Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, зокрема, пунктом 4, передбачено, що відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь для цілей, не пов'язаних із веденням сільського господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок.

З наведених приписів законодавства вбачається, що підставою для відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва є зміна категорії земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі іншої категорії.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи № 914/4579/14 судом першої та апеляційної інстанції встановлено (судові рішення набрали законної сили), що згідно довідки Відділу Держземагентства у Буському районі Львівської області від 07.11.13 № 129 про правовий статус земельної ділянки земельна ділянка знаходиться в місті Буську по вул. Буській, 3 та розміщена в південній частині м. Буська Буської міської ради. Підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є рішення 4 сесії 6 скликання Буської міської ради від 23.02.11. Категорія земель, з якої відводиться земельна ділянка землі сільськогосподарського призначення (угіддя рілля), які відносяться до земель запасу Буської міської ради згідно довідки Буської міської ради від 03.03.11 № 61 та раніше надавалась громадянам для ведення городництва площею 0,066 га для продажу права власності на земельних торгах шляхом проведення аукціону для будівництва та обслуговування виробничо-складських приміщень (категорія земель землі промисловості). Рішенням Буської міської ради від 13.11.13 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування виробничо-складських приміщень для продажу права власності на земельних торгах (аукціоні) площею 8,0660 га в м. Буську по вул. Буська, 3; затверджено розрахунок втрат сільськогосподарського виробництва згідно Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.97 № 1279, в сумі 2 617 616 грн. Рішенням Буської міської ради від 24.12.13 затверджено експертно-грошову оцінку даної ділянки в сумі 1 583 870 грн. 24.12.13, Бузька міська рада вирішила продати цю земельну ділянку для будівництва та обслуговування виробничо-складських приміщень на земельних торгах у формі аукціону. У вказаному рішенні зазначено про обовязок переможця торгів сплатити втрати сільськогосподарського виробництва в сумі 2617 616 грн. За результатом проведення земельних торгів у формі аукціону відповідач уклав з його переможцем (позивачем) спірний договір купівлі-продажу. Суди дійшли висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки в частині визначення обовязку покупця оплатити втрати сільськогосподарського виробництва відповідає вимогам чинного законодавства, нормами якого врегульовано спірні правовідносини.

Крім того, суди зазначили, що відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України кошти від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва зараховуються у розмірі: 100 відсотків - до бюджетів міст Києва та Севастополя, 25 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів, 75 відсотків - до бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, 15 відсотків - до районних бюджетів, 60 відсотків - до бюджетів міст районного значення, селищ і сіл , і незазначення такого розподілу коштів від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва в оспорюваному пункті договору також не може бути підставою для визнання договору в цій частині недійсним та може бути врегульовано шляхом внесення змін до договору. Аналогічні висновки зробили місцевий та апеляційні суди при розгляді справи № 914/2009/15.

Разом з тим, при розгляді справи № 914/2009/15 суд апеляційної інстанції зазначив, що враховуючи встановлення судовим рішенням наявності обовязку у відповідача оплатити втрати сільськогосподарського виробництва, у випадку встановлення факту допущення помилки в розподілі таких втрат, усунення такої помилки можливе шляхом внесення змін до договору та не може бути підставою для визнання договору недійсним в цій частині.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи матеріали справи та вищенаведені висновки судів щодо встановлення наявності обовязку у відповідача оплатити втрати сільськогосподарського виробництва відповідно до п. 3.3. договору, а також ту обставину, що позивач при розгляді даного господарського спору не довів суду наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених у даній справі та визнання оспорюваного договору купівлі-продажу від 06.05.14 недійсним в цілому, зазначаючи при цьому в позовній заяві та в апеляційній скарзі про наявність підстав для визнання недійсним лише п. 3.3 цього договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, заявленого в даній справі.

Разом з тим, як зазначив відповідач у відзиві від 27.01.16 , позивач протягом 2014-2015 років частково виконав свій договірний обовязок та сплатив 1 617 616 грн. втрат сільськогосподарського виробництва. Дана обставина відповідачем не заперечувалася.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не підтверджено, що розрахунок оплати витрат сільськогосподарського виробництва в оскаржуваному договорі від 06.05.14 не відповідає п. 4 ч. 2 ст. 69 та п. 2 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, і відтак, що позивач саме відповідачеві повинен компенсувати ці втрати, не заперечують взятого на себе договірного обовязку (п. 3.3. договору) сплатити 2 617 616 грн. втрат сільськогосподарського виробництва та спростовуються вищенаведеними висновками суду в даній справі, а також обставинами, які були встановлені рішеннями суду в господарських справах №№ 914/2009/15, 914/4579/14, які є преюдиційними для даної справи.

Як зазначалося вище, заперечення та зауваження ПП «Тайфун-Плюс» як покупця щодо визначенням субєкта оплати 2 617 616 грн. втрат сільськогосподарського виробництва, тобто саме продавця за договором (Буську міську раду Львівської області), можуть бути викладені ним при поданні позову про внесення змін до договору від 06.05.14 в цій частині.

Посилання скаржника на те, що господарські справи за №№ 914/2009/15, 914/4579/14 не є повязаними з даною справою спростовуються субєктним складом учасників судового процесу, які брали участь при розгляді даних справ. Як вбачається матеріалів справи, позивачем та відповідачем при розгляді справ за №№ 914/2009/15, 914/4579/14 та даної справи є ПП «Тайфун-Плюс» та Буська міська рада Львівської області, а спір стосується оцінки певних умов договору на їх відповідність закону.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у справі № 914/3537/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу від 21.12.15 Приватного підприємства «Тайфун Плюс», с. Ожидів, Буський район, Львівська область, залишити без задоволення.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 01.03.16.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Хабіб М.І.