РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 902/1379/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Сініцина Л.М.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Нагорному В.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 господарство "Явір" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.15 р.

у справі № 902/1379/15 (суддя Баранов М.М. )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Аграрний фонд"

відповідач ОСОБА_1 господарство "Явір"

про стягнення 156158,75 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність № 09-02/16 від 24.12.2015 р.

відповідача - ОСОБА_4, довіреність від 11.04.2015 р.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.11.2015 р. у справі №902/1379/15 (суддя Баранов М.М.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до ОСОБА_1 господарства "Явір" про стягнення 156 158,75 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Селянсько - фермерського господарства "Явір" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний Фонд" - 68792,40 грн., штрафу, 8943,01 грн. пені, 2332,06 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору. В стягненні 68 792,40 грн. штрафу і 9630,84 грн. пені відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 174, ч.1 ст. 193,230, ч.6 ст.231, п.6 ст. 232 ,233 Господарського кодексу України, ст. 549,551,599,610,611,612, ч.1 ст.629,655, 663, ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", п.1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань", п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" та визнав необгрунтованими заперечення відповідача, що укладенням 28.10.2014р. між ПАТ "Аграрний Фонд" та ОСОБА_1 господарством "Явір" додаткового договору № 2 скасовано положення основного договору щодо сплати штрафу та пені у разі прострочення поставки, оскільки умовами додаткового договору не встановлювалась зміна умов основного договору щодо відповідальності сторін за порушення строків виконання зобов"язань; у зв"язку з тим, що термін порушення поставки товару є незначним, суд зменшив розмір підлягаючої до стягнення пені в сумі 17886,02 грн. на 50% до 8943,01 грн. та на 50 % зменшив штраф з 137584,80 грн. до 68792,40 грн.

Не погодившись з постановленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що воно прийняте з порушенням норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що 14.02.2014р. між сторонами було укладено біржовий договір поставки зерна №149Ф, щодо поставки відповідачем ОСОБА_1 господарством "Явір" товару позивачу ПАТ Аграрний фонд, а саме - пшениця м'яка 2 класу в кількості 300 т.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 господарство "Явір" надав всі необхідні документи позивачу , який провів попередню оплату за договором в розмірі 70% від вартості товару із врахуванням умов додаткового договору №1 до договору поставки зерна №149 Ф, що підтверджується банківськими виписками від 26.02.2014р. на 276150,00 грн. та 10.04.2014р. на 110460,00 грн., а всього на загальну суму 386610,00 грн.

В ході виконання умов договору, після закінчення збору урожаю 2014р. ними було виявлено, що все зерно пшениці 2 класу, в тому числі і те , яке є предметом договору уражене фузаріозом. Дані обставини склались в зв'язку із несприятливими погодними умовами в 2014р., у зв'язку з чим було повідомлено позивача листом за №83 від 10.09.2014р. про неможливість виконати у встановлений термін до 01.10.2014р. умови поставки зерна пшениці 2 класу та просили позивача змінити предмет договору на іншу с/г продукцію та відстрочити в зв'язку із цим термін поставки до 15.11.2014р. .

Апелянт вказує, що Листом №90 від 29.09.2014р. ним було направлено прохання до позивача змінити умови договору щодо терміну поставки зерна у зв"язку із заміною власного ураженого зерна пшениці на інше.

Під час проведення роботи по заміні зерна пшениці 2 класу від позивача було отримано вимогу про повернення попередньої оплати за товар, що не був поставлений із врахуванням відсотків та штрафу на загальну суму 633 734,74 грн. (вимога від 13.10.2015р.).

Скаржник наголошує, що в ході переговорів між сторонами було досягнуто домовленостей щодо зміни предмету договору та 28.10.2014р. було укладено додаткову угоду №2 до біржового договору поставки зерна від 14.02.1014р. за №149 Ф , якою було змінено істотні умову договору та було замінено предмет договору із зерна пшениці м'якої 2 клас на зерно пшениці м'якої 3 клас, змінено базис постачання зерна на франко-склад Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів та визначено суму вартості товару в розмірі 661443,00 грн. , а також суму остаточного розрахунку в розмірі 274883,00 грн.

На виконання біржового договору поставки зерна від 14.02.1014р. за №149 Ф з врахуванням внесених до нього змін між позивачем та відповідачем 28.10.2014р. було підписано Акт приймання - передачі зерна, за яким позивачу було передано зерно пшениці м'якої 3 клас в кількості 300,00 тонн , на базисі постачання зерна франко-склад Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів на суму погодженої вартості товару в розмірі 661443,00 грн.

В зв'язку із прийняттям товару - зерна позивач відмовився від повернення сум попередньої оплати, відсотків за користування коштами та штрафні санкції штрафу на загальну суму 633734,74 грн. (вимога від 13.10.2015р.) та прийняв товар без зауважень, що підтверджує належне виконання договору поставки з боку відповідача.

Таким чином, на думку апелянта позивачем не було доведеного того факту, що відповідач порушив зобов'язання та порушив термін поставки товару, а відтак права позивача з боку відповідача не є порушеними, а звернення до суду є безпідставним.

Просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. та

прийняти нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується та обставина, що з огляду на укладення додаткового договору № 2, відповідач поставив товар не 01.10.2014р., а 28.10.2015 року, тобто на 27 днів пізніше, ніж це було передбачено умовами Договору.

17.09.2015р. ПАТ Аграрний фонд звернувся до відповідача з вимогою № 02-01/2305, в якій просив сплатити на користь покупця пеню у розмірі 0,1% та штраф у розмірі 20 % від вартості недопоставленого обсягу товару, що становлять 156 158,75 грн.

13.10.2014р. ПАТ Аграрний фонд, у зв'язку з неналежним виконанням СФГ Явір зобов'язання, звернувся до останнього з вимогою повернути суму попередньої оплати.

Оскільки відповідач не здійснив поставку товару у строк до 01.10.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача пені та штрафу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції встановив, що позивач невірно включив в розрахунок пені останній день періоду прострочення поставки товару, оскільки день фактичної поставки не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, зокрема, пені, відтак, нарахування пені за 1 день прострочення (28.10.2014 року - день поставки товару) в сумі 687,93 грн. суд вважав безпідставним.

Позивач у відзиві вказав, що в період з 02.10.2014р. по 27.10.2014р. тривало прострочення зобов'язання з боку відповідача ,за що договором передбачено штрафні санкції, а тому суд першої інстанції правомірно визнав необгрунтованими заперечення відповідача, що укладення 28.10.2014р. між ПАТ "Аграрний фонд" та СФГ "Явір" додаткового договору № 2 скасовано положення основного договору щодо сплати штрафу та пені у разі прострочення поставки. Умовами додаткового договору не встановлювалась зміна умов основного договору щодо відповідальності сторін за порушення строків виконання зобов'язань.

Вважає, що судом першої інстанції встановлено повно й всебічно всі обставини справи, норми матеріального та процесуального права застосовано вірно, а тому підстав для скасування рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. у справі №902/1379/15 відсутні.

Просить рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. у вказаній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав обставини, викладені в апеляційній скарзі та додатково зазначив, що рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.15 р. у справі № 902/1379/15 було прийнято із порушенням норм матеріального права, пояснив, що сторонами було укладено додатковий договір до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 149 Ф від 14.02.2014р., якою було змінено істотні умови договору, вказав, що товар було передано без порушення, тому звернення позивача до суду є безпідставним, повідомив, що додатковий договір № 2 було зареєстровавано на товарній біржі у тій самій формі, що і основний договір.

Просить рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. скасувати та відмовити у позові.

Представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що додаткова угода була укладена сторонами до п.2.6 основного договору і не передбачала ніяких змін до істотних умов договору, зазначила, що позивач звернувся до аграрної біржі за роз'ясненням стосовно того, що всі додаткові договори повинні укладатись у тій самій формі, що і основний договір.

Просить оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 господарства "Явір" підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні, 14.02.2014 року між позивачем - ПАТ "Аграрний фонд" та відповідачем - ОСОБА_1 господарством "Явір" було укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф, за яким відповідач зобов'язався до 01 жовтня 2014 року включно передати позивачу у власність пшеницю м'яку 2 класу у кількості 300,000 тонн. (п.п. 1,1., 1.2. договору). Базис поставки встановлено франко-склад ТОВ "Хліб Жмеринщини" (п. 1.4. договору) ( а.с.10).

Сума попередньої оплати за цим договором складала 50 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становила 276150,00 грн. з ПДВ (п. 3.1 договору) ( а.с.12).

Згідно платіжних доручень № 448 від 26.02.2014 року та № 1397 від 09.04.2014 року, позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача в якості попередньої оплати за пшеницю 2 класу 276150,00 грн. і 110460,00 грн. відповідно (всього перераховано 386610,00 грн.).

04.04.2014 року сторонами до основного договору було укладено додатковий договір №1, де пунктом 1 викладено п.3.1. основного біржового договору в наступній редакції: сума попередньої оплати за цим договором складає 70 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 386610,00 грн. з ПДВ. Попередня оплата здійснюється покупцем в два етапи згідно з підпунктом 4.1. цього договору ( а.с.16-17).

Пунктом 2 додаткового договору сторони виклали пункт 3.1. біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф в наступній редакції: покупець протягом п'яти робочих днів з дня надходження на його адресу документів, визначених підпунктом 2.5. цього договору, перераховує на поточний рахунок постачальника першу частину попередньої оплати, яка дорівнює 50 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 276150,00 грн. з ПДВ ( а.с.16).

Відповідно до п. 5 додаткового договору №1 від 04.04.2014р. він є невід'ємною частиною біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф від 14.02.2014 року та складається українською мовою у 5 оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу (а.с. 16-17).

Додатковий договір підписаний сторонами, скріплений їх печатками та зареєстрований Аграрною біржею.

ОСОБА_5 (вих. №83 від 10.09.2014р.) відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку із несприятливими погодними умовами, зерно пшениці виявилось зараженим фузаріозом та не відповідає якісним показникам товару, зазначених в п. 1.1.2. біржового договору, тому відповідач зобов'язується знайти і замінити його іншим зерном (2 або 3 класу) та просив перенести і погодити термін поставки до 15.11.2014р. ( а.с.81).

13.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача ОСОБА_5 № 2530 , в якому просив повернути суму попередньої оплати , сплатити 20% річних та штраф у розмірі 50% від суми попередньої оплати , всього 633 734,74 грн. ( а.с.23-24).

28.10.2014р. сторонами укладено додатковий договір до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф від 14.02.2014 року № 2 за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю у власність товар: пшеницю мяку 3 класу в кількості 300,00 тонн на загальну суму 661 443,00 грн., базис поставки Франко-склад ДП Івано Франківська обл., м.Івано Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності. 2В (а.с.18-19).

Відповідно до п. 3 додаткового договору він набуває чинності та вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та реєстрації Аграрною біржею.

Цей додатковий договір є невід'ємною частиною біржового договору та складається українською мовою у 5 (п'яти) оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу.

Додатковий договір підписаний сторонами, скріплений їх печатками та зареєстрований Аграрною біржею.

Згідно акту передавання-приймання зерна, складеного 28.10.2014 року, позивач прийняв у власність від відповідача на складі ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" пшеницю м'яку 3 класу урожаю 2014 року у кількості 300,00 тонн по ціні 2204,81 грн.

В свою чергу, позивач направив на адресу відповідача вимогу № 02-01/2305 від 17.09.2015р., в якій вказав, що відповідач здійснив поставку з порушенням строків та просив сплатити пеню у розмірі 01% та штраф у розмірі 20% , що становить 156 158,75 грн. ( а.с.25).

Позивач покликаючись на те, що відповідач не здійснив поставку товару у строк до 01 жовтня 2014 року, звернувся з позовом яким просить стягнути з відповідача 18573,95 грн. пені за ставкою 0,1% за 27 днів прострочення в період з 02.10.2014 року по 28.10.2014 року, виходячи з ціни фіксингу 2293,08 грн. (0,001*27*687924,00=18573,95 грн.). і 137584,80 грн. штрафу, що складає 20% вартості трьохсот тонн товару на загальну суму 687 924,00 грн.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне до спірних правовідносин застосувати такі положення чинного законодавства.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України ( надалі ЦК) підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом між сторонами виникли правовідносини, які мають характер договору поставки та регулюються розділом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача штрафних санкцій (застосування до відповідача господарської відповідальності), у зв'язку з неналежним виконанням п. 1.2. біржового договору.

Відповідно до ст. ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України (надалі ГК) визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2. біржового договору за порушення строків виконання постачальником зобов'язання з поставки товару з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. цього договору) за кожний день прострочення; за прострочення понад п'ятнадцяти днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості недопоставленого обсягу товару розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. цього договору).

Судова колегія вважає за необхідне вказати що, відповідач звертався до позивача листом (вих. №83 від 10.09.2014р.), в якому зазначив, що у зв'язку із несприятливими погодними умовами, зерно пшениці виявилось зараженим фузаріозом та не відповідає якісним показникам товару та просив перенести і погодити термін поставки до 15.11.2014р.

В свою чергу, 28.10.2014р. сторонами укладено додатковий договір до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф від 14.02.2014 року №2, за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність товар: пшеницю мяку 3 класу в кількості 300,00 тонн на загальну суму 661 443,00 грн, базис поставки Франко-склад ДП Івано Франківська обл., м.Івано Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності. 2 В(а.с.18-19).

Отже, уклавши додатковий договір № 2 від 28.10.2014р. сторони тим самим врегулювали порядок виконання зобов`язань відповідача, cтрок виконання яких наступив, шляхом внесення змін в біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф від 14.02.2014р. в частині предмету договору (зобов'язання відповідача щодо поставки пшениці 2-го класу, змінено зобов'язанням щодо поставки пшениці 3-го класу), ціни товару (змінено зобов'язанням щодо поставки пшениці на суму 661 443,00грн.) та базис поставки товару (зобов'язання відповідача щодо поставки пшениці на франко-склад Хліб Жмеринщини змінено на зобов'язання щодо поставки пшениці франко-склад ДП Івано Франківська обл., м.Івано Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності. 2).

Колегія суддів констатує про організацію взаєморозрахунків між сторонами, зокрема на це вказує не змінений п. 1.2. біржового договору, яким врегульовано строк поставки товару до 01.10.2014р.

Відповідач, зобов`язання встановлені додатковим договором №2 від 28.10.2014 року, виконав належним чином, що підтверджується актом передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року №149 Ф від 14.02.2014 року від 28.10.2014р. (а.с. 22).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що сторони, уклавши додатковий договір № 2, врегулювали порядок виконання зобов'язання відповідача, строк виконання яких настав, шляхом внесення змін до Договору у частині предмета договору, ціни товару та бази поставки товару; відповідач зобов'язання, встановлені додатковим договором № 2, виконав належним чином; додатковим договором № 2 сторони організували порядок погашення заборгованості відповідача.

Враховуючи дані обставини, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо порушення позивачем строків поставки товару, а тому і відсутні правові підстави для застосування до селянсько-фермерського господарства Явір санкцій, передбачених пунктом 1.2 Договору, та відповідно для задоволення позову, оскільки поставка зерна відбулася згідно з умовами додаткового договору № 2. ( Аналогчна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 23.02.2016 р.у справі № 906/1506/15 за за позовом ПАТ "Аграрний фонд" до Приватного підприємства "Слободище" про стягнення 178 80,93 грн.)

З огляду на вищенаведене судова колегія відзначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги господарського судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 4 ГПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. у вказаній справі таким вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню повністю , в силу п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права .

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що оскільки у суду першої інстанції не було підстав для стягнення штрафу і пені в повному обсязі,то і не було законних підстав для їх зменшення на 50 % .

Відповідно до вимог ст.105 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь Селянсько - фермерського господарства "Явір".

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,п.4 ч.1 ст. 104,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 господарства "Явір" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. у справі № 902/1379/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Вінницької області від 27.11.2015р. у справі №902/1379/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1, ) на користь ОСОБА_1 господарства "Явір" (22070, Вінницька область, Хмельницький район, с. Сьомаки, вул. Шабовти, 17 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2576,62 (дві тисячі п'ятсот сімдесят шість) грн. 62 коп.

Господарському суду Вінницької області на виконання означеної постанови видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.