ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа № 922/5675/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "ТБ "Богодухівська птахофабрика", с.Хролі (вх.№350Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 09.12.15 року у справі № 922/5675/14

за позовом ТОВ "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика", с. Хролі

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне", смт. Вільшани

про визнання договору про надання сільськогосподарських послуг недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014р. позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне", про визнання недійним договору про надання сільськогосподарських послуг № 1/14 від 11 липня 2014 року. Позивач вказує на той факт, що оспорюваний договір було укладено від імені його підприємства особою (генеральним директором ОСОБА_2В.), яка не мала належних на те повноважень та за відсутності необхідного для його укладення рішення зборів учасників підприємства в супереч ч. 3 ст. 92 та абз. 2 ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України, умови спірного договору не містять істотних умов договору, договір взагалі не укладався.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року по справі №922/5675/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" про визнання недійсним договору про надання сільськогосподарський послуг № 1/14 від 11 липня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Вільне", у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" залишено без задоволення; рішення господарського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року у справі № 922/5675/14 залишено без змін.

07 жовтня 2015 року постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" задоволено, рішення господарського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14 квітня 2015 року у справі №922/5675/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2015 року (суддя Калініченко Н.В.) у позові відмовлено.

Позивач, ТОВ "ТБ "Богодухівська птахофабрика", з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення повністю, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Стягнути з відповідача судові витрати понесені ТОВ "ТБ "Богодухівська птахофабрика".

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що договір не укладався та не підписувався повноважними особами, договір не має істотних умов та в подальшому не схвалювався сторонами.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що договір підписаний керівником позивача ОСОБА_2, який мав відповідні повноваження на укладання договору, в подальшому договір був схвалений посадовою особою позивача шляхом укладання додаткової угоди №3 від 01.09.2015р. до договору про надання сільськогосподарських послуг № 1/14 від 11 липня 2014 року.

В звязку з хворобою судді Плужника О.В. автоматизованою системою документообігу ХАГС у складі колегії суддів замінено суддю Плужника О.В. на суддю Потапенко В.І.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 11 липня 2014 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено договір № 1/14 про надання сільськогосподарських послуг, за яким виконавець за завданням замовника зобов'язується за плату надати сільськогосподарські послуги по виконанню робіт згідно переліку, визначеного в п. 1.2 та конкретизованого в завданні (послуги), строки виконання, найменування послуг по підготовці полів до посіву та проведення інших сільськогосподарських послуг, а також посівні культури та їх кількість зазначаються в завданнями до договору на кожен рік окремо, та є його невід'ємними частинами (п. 1.1, 1.4 договору.)

Додатковими угодами №1, 2 до договору №1/14 про надання сількогосподарських послуг погоджені завдання № 1 від 11 липня 2014 року та № 2 від 12 липня 2014 року, якими визначено перелік послуг та строки їх виконання, зазначені завдання підписані сторонами та скріплено печатками підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості - ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору - ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що сторонами погоджено предмет договору (п. п. 1.1, 1.2 договору), спосіб визначення ціни договору (п. 4.1 договору - вартість послуг визначається в завданні), строк його дії (п. 8.1 договору).

При цьому, суд додержувався приписів Верховного Суду України, висловлених в ухвалі від 22 березня 2007 року по справі № 12/236-06-6063: узагальнюючи господарську практику, що склалася, можна виділити такий спосіб визначення ціни - при підписанні договору сторони встановлюють лише принцип визначення ціни, а сама ціна конкретизується у процесі його виконання. Таким чином, при встановлені ціни - відповідні положення договору можуть мати відсильний характер (посилання на специфікації, накладні, додаткові протоколи, узгодження ціни, тощо), при цьому в основному договорі слід вказати, що додаткові документи є невід'ємною складовою частиною останнього. В даному випадку, деталізацію наданих послуг, строк їх надання та розмір оплати відповідних послуг сторони домовились викладати в замовленнях (завданнях), що узгоджується з вимогами чинного законодавства, і які є невід'ємними частинами договору.

Отже, сторони при укладанні договору дійшли згоди щодо істотних умов договору.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що спірний договір укладен ТОВ "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" в особі генерального директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Вільне" в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту. Договір підписаний повноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств позивача та відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав безпідставним твердження позивача щодо неналежності повноважень генерального директора ОСОБА_2 на підписання оспорюваного договору, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

На підставі п.10.9 Статуту та протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Будинок "Богодухівська птахофабрика" № 3 від 11 березня 2014 року, 100% кількістю голосів на посаду генерального директора Товариства призначено ОСОБА_2, що підтверджується наказом № 51-к від 11 березня 2014 року.

Як свідчать матеріали справи вищевказаний протокол загальних зборів підписано учасником товариства та скріплено його печаткою.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦК Українию юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 207 Цивільного кодексу України, згідно з якою, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За приписами п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29 травня 2013 року, письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Зі змісту Статуту вбачається, що до компетенції зборів учасників товариства відноситься затвердження договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500000,00 гривень, а до компетенції генерального директора товариства відноситься укладання договорів (угод, контрактів), сума яких не перевищує 500000,00 гривень і на суму більш ніж 500000,00 гривень, з подальшим затвердженням зборами учасників (п.10.9 статуту).

Відповідно до пункту "і" ч. 5 ст. 41 і ст. 59 Закону України "Про господарські товариства", до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому, якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним (п. 3.5 Постанови ВГСУ № 11 від 29 травня 2013 року).

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що посилання позивача на факт того, що спірний договір (підпис на договорі) не підписано генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" ОСОБА_2 спростовується наступними доказами:

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" знаходиться в стані припинення, за рішенням засновників, відомості щодо дати внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи відсутні, головою комісії з припинення є ОСОБА_4.

21 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_4 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Вільне" було укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання сільськогосподарських послуг № 1/14 від 11 липня 2014 року. Вказану додаткову угоду підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками сторін, а повноваження ОСОБА_4 підтверджуються Протоколом №3 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика" від 15 квітня 2015 року.

Зі змісту статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд першої інстанції правомірно встановив факт подальшого схвалення сторонами умов спірного договору, зокрема укладаючи додаткову угоду від 21 вересня 2015 року № 3 до договору про надання сільськогосподарських послуг № 1/14 від 11 липня 2014 року, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін, позивач схвалив даний договір та водночас визнав факт укладання між сторонами спірного договору.

Згідно зі ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст.20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Згідно ст. 1 ГПК України особи, визначені цією статті мають право звертатися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, вимога про визнання правочину недійсним повинна співвідноситься з вимогами ст. 1 ГПК України.

Таким чином, господарський договір, в тому числі спірний договір може бути визнаний за наявності двох умов: перша - це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга - це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що в даному випадку зміст договору не суперечить діючому законодавству, сторони при його укладенні дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договорів, та своїми діями щодо наступного схвалення умов договору підтвердили те, що спірний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків і підписаний з боку підприємства-позивача його директором.

Колегія суддів вважає посилання позивача на обставини підписання додаткової угоди №3 безпідставними та такими, що не спростовують факт подальшого схвалення спірного договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 15,16,92,203, 207,215,241,638,901 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2015 р. по справі №922/5675/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.03.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Потапенко В.І.