ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 917/1400/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства "Нефтіда"
на постанову від 24.11.2015
Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 917/1400/15
господарського суду Полтавської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк"
доПриватного підприємства "Нефтіда"
простягнення 76672,49 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаБасій К.С. (14.08.2014 № 2801-К-Н-О);
відповідачаВаракута О.І. - директор; Веснянко О.М. (дов. від 11.11.2015 № б/н);
Відповідно до Розпорядження Голови Вищого господарського суду України від 28.01.2016 для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у наступному складі: головуючий-суддя - Демидова А.М., судді - Волік І.М., Шевчук С.Р.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Нефтіда" (надалі - ПП "Нефтіда", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором банківського обслуговування від 05.04.2011 у розмірі 76672,49грн., яка складається з: 51999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 13899,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7499,82 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 3273,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.08.2015 у справі № 917/1400/15 (суддя Кльопов І.Г.), відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 (колегія суддів: Фоміна В.О. - головуючий, судді - Крестьянінов О.О., Шевель О.В.), апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено; рішення господарського суду Полтавської області від 11.08.2015 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено; стягнуто з ПП "Нефтіда" на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 51999,98 грн. заборгованості за кредитом, 13899,02 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 7499,82 грн. пені, 3273,67 грн. заборгованості за комісією за користування кредитом, 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову, 913,50 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач - ПП "Нефтіда" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 скасувати, а рішення господарського суду Полтавської області від 11.08.2015 залишити в силі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. ст. 11, 509, 610, частини 1, 2 ст. 614, 617 Цивільного кодексу України, та порушено процесуальні норми, зокрема, ст. ст. 32, 33, 34, 36 частини 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), оскільки судом не надано належної правової оцінки обставинам справи щодо наявності вини відповідача у списанні з його рахунку грошових коштів, не досліджено обставини, що клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, без чого неможливо покласти відповідальність на відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу відповідача до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних судових актів.

09.02.2016 ПП "Нефтіда" подано до суду касаційної інстанції заяву про зупинення виконання оскаржуваного рішення на підставі ст. 1211 ГПК України.

Згідно із частиною 1 ст. 1211 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Заява відповідача про зупинення виконання оскарженого рішення залишена судом касаційної інстанції без задоволення, оскільки заявник у поданій заяві не навів достатніх обґрунтувань для зупинення виконання оскарженого рішення господарського суду.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що на підставі заяви про відкриття поточного рахунку від 05.04.2011 відповідач - ПП "Нефтіда" приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 05.04.2011(надалі - Договір).

Відповідно до цього Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 52000,00 грн. на його поточний рахунок № 7392 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Спір між сторонами виник з того, що, як обгрунтовує свої вимоги позивач, на виконання умов Договору банківського обслуговування та з дотриманням Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 51999,98 грн., які не були повернути відповідачем, у зв'язку з чим у останнього утворилась забогованість по кредиту, а також 13899,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що нараховані за період з 01.09.2014 по 24.03.2015, 7499,82 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахована за період з 30.09.2014 по 24.03.2015, 3273,67грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, що нарахована за період з 01.09.2014 по 24.03.2015.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням положень частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 626, 639, 1054, частини 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, виходив з того, що 01.08.2014 з рахунку відповідача № 7392 без відома та згоди останнього банком були списані кошти у сумі 152370,00 грн., у тому числі і кредитні кошти, та перераховані на рахунок Приватного підприємства "Телекомунікації і системи автоматизації". Факт несанкціонованого списання зазначених коштів підтверджено рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 у справі № 917/2006/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2015, тому в силу частини 3 ст. 35 ГПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Також, факт несанкціонованого знаття коштів з рахунку ПП "Нефтіда" встановлено службовим розслідуванням, що підтверджено позивачем у листі від 18.11.2014 за вих. № 20.1.0.0.0/7-201440827/2424.

За таких обставин та враховуючи положення частини 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, яким встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, суд дійшов висновку щодо доведеності факту відсутності вини відповідача у порушенні зобов'язання, що є підставою для відмови у позові.

Апеляційний господарський суд повторно переглядаючи справу не погодився з такими висновками місцевого господарського суду посилаючись на те, що надання кредиту відповідачу на підставі заяви про відкриття поточного рахунку відповідає Умовам та Правилам надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач поставивши свій підпис на цій заяві та вимогам діючого законодавства і не заперечується самим віповідачем. Зазначені кредитні кошти були списані з рахунку відповідача та зараховані на рахунок Приватного підприємства "Телекомунікації і системи автоматизації" в оплату "за бензин автомобільний", а всього у загальній сумі 152370,00 грн. Втім, кошти у сумі 152370,00 грн. як безпідставно списані було стягнуто відповідачем з Приватного підприємства "Телекомунікації і системи автоматизації" на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 у справі № 917/2006/14, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2015, у тому числі і кредитні кошти, при цьому кошти стягнуті за рішенням суду вже частково стягнуті на користь відповідача.

Водночас, списана з рахунку ПП "Нефтіда" сума кредиту не повернута банку, у зв'язку з чим у відповідача станом на 24.03.2015 утворилась заборгованість за Договором банківського обслуговування від 05.04.2011 у розмірі 76672,49 грн., у тому числі 51999,98 грн. - заборгованість за кредитом, 13899,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7499,82 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 3273,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, розрахукок якої перевірено судом та встановлено, що він є арифметично та методологічно вірним і таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору та нормам чинного законодавства.

За встановлених обставин та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, частиною 1 ст. 549, частиною 1 ст. 1048, частиною 1 ст. 1049, частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо правомірності та обгрунтованості позовних вимог; при цьому вказавши на неправомірність застосування місцевим господарським судом положень ст. 614 Цивільного кодексу України як підставу для звільнення відповідача від виконання зобов'язання за кредитним договором за відсутності його вини, оскільки дана норма, стосується застосування до сторони зобов'язання заходів відповідальності за його порушення (неустойки, штрафних санкцій), а не умов, за яких зазначена особа звільнялася б від виконання самого зобов'язання. З огляду чого, судом зауважено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які б звільняли його від відповідальності за порушення зобов'язання, у зв'язку з чим, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо скасування рішення місцевого господарсьвого суду та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки попередніх судових інстанцій передчасними, а рішення такими, що прийняті без належного дослідження та врахування всіх обставин справи.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Стаття 614 Цивільного кодексу України передбачає вину як підставу відповідальності за порушення зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому згідно статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій в порушення ст. 43 ГПК України належним чином не досліджено доводи відповідача щодо наявності його вини у списанні з поточного рахунку грошових коштів, у тому числі і кредитних коштів банку (хто був ініціатором отримання кредиту); не досліджено обставини щодо того, що клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка призвела до списання коштів за відсутності розпорядження клієнта; також судами не досліждено обставини справи щодо порушення кримінального провадження по факту незаконного списання коштів з рахунку відповідача чи незаконного заволодіння грошовими коштами банку, та яку особу визнано потерпілою за матеріалами кримінального провадження, що також є суттєвим для правильного вирішення даного спору по суті, а отже з урахуванням встановлених обставин та приписів ст. 614 Цивільного кодексу України, встановити чи є підстави для покладення відповідальності на відповідача за неналежне виконання останнім своїх зобов'язань перед банком.

Враховуючи, що вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи та не були в повному обсязі досліджені судом першої інстанцій, отже, рішення місцевого суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Апеляційний господарський суд переглядаючи справу, на вказані порушення норм матеріального та процесуального права не звернув уваги, чим припустився власних порушень, оскільки за імперативними приписами ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 ст. 47 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з того, що передбачені ст. ст.1115, 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, та зважаючи на те, що вищенаведені порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, допущені судом першої інстанції та не усунуті судом апеляційної інстанції, колегія суддів касаційної інстанції вбачає достатні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування постанови та рішення у даній справі та передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають правове значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення у відповідності до норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Нефтіда" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 та рішення господарського суду Полтавської області від 11.08.2015 у справі № 917/1400/15 скасувати.

Справу № 917/1400/15 направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суду.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук