РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/32642/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Богданна К»
ДоПриватного підприємства «Виробничо-торговельна компанія «Юніверсал»
Простягнення 27 153,03 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Шевченко О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Богданна К» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Виробничо-торговельна компанія «Юніверсал» про стягнення 27 153,03 грн, з яких: 10 835,00 грн - основного боргу, 868,07 грн - 3% річних, 15 471,96 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32642/15 та призначено розгляд справи на 22.01.2016.

У судовому засіданні 22.01.2016 представник позивача подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких зазначив, що позивачем частково сплачено суму заборгованості.

Представник відповідача в судове засідання 22.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 22.01.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016.

Представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 6 656,35 грн пені та 378,44 грн 3% річних, від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10 835,00 грн відмовився, зазначаючи про те, що сума основного боргу була сплачена відповідачем 05.01.2016.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Згідно п. 4.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Розглянувши заяву представника позивача про відмову від позову в частині стягнення суми основаного боргу в розмірі 10 835,00 грн, суд відзначає, що відмова позивача від позову в цій частині не суперечить діючому законодавству України, а тому приймається судом, в зв'язку з чим провадження у справі в частині стягнення суми основаного боргу в розмірі 10 835,00 грн підлягає припиненню на підставі п. 4. частини 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Згідно пункту 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, заява позивача про уточнення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних приймається судом, як заява про зменшення позовних вимог, справа розглядається в межах стягнення з відповідача 6 656,35 грн пені та 378,44 грн 3% річних.

Представники відповідача в судове засідання 22.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 22.02.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Богданна К» (постачальник, позивач) та Приватним підприємством «Юніверсал» (покупець, відповідач) був укладений договір поставки борошна №30042015 відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується постачати та передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати борошно в асортименті (товар), асортимент, кількість, якість та ціна якого, зазначені у специфікаціях та видаткових накладних на кожну поставку товару, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.5 договору датою поставки партії товару є зазначена в товарно-транспортних накладних з відміткою покупця про її отримання.

Доказом передачі товару покупцю є видаткова накладна або товарно-транспортна накладна з відміткою покупця про її отримання (п.3.6).

Відповідно до п. 6.3 договору строки оплати товару протягом 14 календарних днів від дня поставки товару.

На виконання умов договору поставки борошна №30042015 від 30.04.2015 позивач за період з 21.07.2015 по 27.08.2015 поставив відповідачу товар на суму 257 835,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: №517 від 21.07.2015 на суму 121 110,00 грн, №537 від 27.07.2015 на суму 27 025,00 грн, №602 від 21.08.2015 на суму 54 850,00 грн, №613 від 27.08.2015 на суму 54 850,00 грн.

Як зазначав позивач, в порушення грошових зобов'язань за договором поставки борошна №30042015 від 30.04.2015, відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково на суму 247 000,00 грн, в зв'язку з чим його заборгованість станом на день звернення позивача до суду становила 10 835,00 грн.

Проте, після порушення провадження у справі сплатив суму заборгованості за договором поставки борошна №30042015 від 30.04.2015 в сумі 10 835,00 грн, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за період з 21.07.2015 по 19.02.2016, в зв'язку з чим позивач відмовився від позову в частині стягнення суми основного боргу, така відмова прийнята судом, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 6 656,35 грн за період прострочення згідно наданого розрахунку (за видатковими накладними: №517 від 21.07.2015 за період прострочення 05.08.2015 по 14.09.2015, №537 від 27.07.2015 - з14.09.2015 по 02.10.2015; №602 від 21.08.2015 - з 02.10.2015 по 22.10.2015; №613 від 27.08.2015 - з 22.10.2015 по 05.01.2015).

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній оплаті отриманого товару за договором поставки борошна №30042015 від 30.04.2015, адже всупереч умов наведеного договору у визначений договором строк не було здійснено у повному обсязі оплату за отриманий товар, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Умовами пункту 10.3 договору у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 6 656,35 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував просить суд стягнути з відповідача 378,44 грн три відсотки річних за період прострочення згідно наданого розрахунку (за видатковими накладними: №517 від 21.07.2015 за період прострочення 05.08.2015 по 14.09.2015, №537 від 27.07.2015 - з14.09.2015 по 02.10.2015; №602 від 21.08.2015 - з 02.10.2015 по 22.10.2015; №613 від 27.08.2015 - з 22.10.2015 по 05.01.2015).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків підлягають задоволенню повністю в сумі 378,44 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 80, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10 835,00 грн припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

2. Позовні вимоги задовольнити повністю.

3.Стягнути з Приватного підприємства «Виробничо-торговельна компанія «ЮНІВЕРСАЛ» (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, б. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданна К» (місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Черняховського, б. 20-а, оф. 9, ) 6 656 (шість тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн 25 коп. - пені, 378 (триста сімдесят вісім) грн 44 коп. - 3% річних та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.02.2016.

Суддя Спичак О.М.