ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р.Справа № 922/6490/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Олександрівка Харківської області
до 1-го відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Ков'яги Харківської області 2-го відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошуваного землеробства національної академії аграрних наук України", с. Полігон Миколаївської області
про стягнення 135298,44 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, довіреність від 14.01.2016 року;

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, с. Олександрівка Харківської області (позивач) 21.12.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: 1-го відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Ков'яги Харківської області, 2-го відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошуваного землеробства національної академії аграрних наук України", с. Полігон Миколаївської області, в якому просить суд стягнути солідарно з першого та другого відповідачів 135298,44 грн. (що складається з: 70423,75 грн. сума основного боргу, 4750,22 грн. пені, 4520,63 грн. 3 % річних та 55603,84 грн. інфляційних витрат). Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує на неналежне виконання другим відповідачем (покупець) своїх зобов'язань за договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 року, укладеного з позивачем, в частині повної та своєчасної оплати товару у строки, встановлених договором, внаслідок чого у другого відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 70423,75 грн., а перший відповідач (поручитель) в свою чергу поручився перед позивачем, у відповідності до умов договору поруки № П-30/04 від 30.04.2013 року, за належне виконання другим відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 року, і вимоги позивача до поручителя та покупця про сплату заборгованості залишилися без задоволення; в якості правових підстав вказує, зокрема, на норми ст. ст. 216, 218, 230-232 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 553, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6490/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 19 січня 2016 року о 12:20.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 19 січня 2016 року розгляд справи № 922/6490/15 відкладено на 02 лютого 2016 року об 11:40год.; від 02 лютого 2016 р. розгляд справи № 922/6490/15 відкладено на 22 лютого 2016 р. о 10:20год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги з врахуванням здійсненої другим відповідачем оплати суми боргу в розмірі 70423,75 грн. підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Перший відповідач в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у даній справі від 23.12.2015 року не виконав, витребуваних судом документів до матеріалів справи не надав, про дату, час та місце проведення судового зсідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з датою (13.02.2016р.) та відміткою про вручення першому відповідачу ухвали господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року у даній справі.

Другий відповідач в призначене судове засідання не з'явився.

Приймаючи до уваги, що відповідачі, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представників першого та другого відповідачів не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку із чим, господарська справа № 922/6490/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

30 квітня 2013 року між позивачем (постачальник) та другим відповідачем (покупець) було укладено Договір поставки засобів захисту рослин № 30/04 (надалі -Договір) (т.с. І а.с. 13), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця засоби захисту рослин (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1. вищевказаного Договору, загальна вартість товару, що постачається за цим Договором визначається відповідно до видаткових накладних постачальника.

Порядок розрахунків між постачальником та покупцем передбачений умовами пункту 3.2 Договору поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р., відповідно до якого, покупець повинен повністю розрахуватися за отриманий товар у строк до 30.10.2013 року.

Відповідно до п. 8.2. Договору, цей Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов п. 1.1. Договору, позивач (постачальник) поставив другому відповідачу товар (засоби захисту рослин) в асортименті, кількості та по цінам на загальну суму 153423,75 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін: рахунком фактурою № СФ-0000009 від 30.04.2013р. на суму 151 488,13 грн., видатковою накладною № РН-0000009 від 30.04.2013р. на суму 151488,13 грн., довіреністю №63 від 30.04.2013 року, рахунком фактурою № СФ-000016 від 20.05.2013 року на суму 1935,62 грн., видатковою накладною № РН-0000017 від 20.05.2013 року на суму 1935,62 грн., довіреністю № 78 від 20.05.2013 року (т.с. І а.с. 14-17).

Однак, відповідач, в порушення умов пунктів 1.1., 3.2. Договору поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р. товар від позивача отримав без будь - яких зауважень та заперечень, проте оплату, у строки, встановлені сторонами у вищевказаному п. 3.2. Договору повністю та своєчасно не здійснив, сплативши позивачу 83000,00 грн., у зв'язку із чим, у другого відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за вищевказаним Договором, яка склала 70423,75 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивач 03.12.2015 року направив на адресу другого відповідача Претензію за вих. № 30/11 від 30.11.2015 р., в якій останнього повідомлено про наявну заборгованість за Договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р. в розмірі 70423,75 грн. з проханням здійснити оплату заборгованості (т.с. І а.с. 18-19).

Крім того, 30 квітня 2013 року між позивачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (кредитор) та першим відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (поручитель) було укладено Договір поруки № П-30/04 до договору поставки № 30/04 від 30.04.2013 р. (т.с. І а.с. 20-21), відповідно до умов пункту 1.1. якого, перший відповідач (поручитель) зобов'язався перед позивачем (кредитором) солідарно відповідати за виконання другим відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за Договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 року, укладеного між позивачем та другим відповідачем.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та наявну заборгованість у другого відповідача перед позивачем за Договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р., яка становить 70423,75 грн., позивачем, з урахуванням Договору поруки № П-30/04 від 30.04.2013 р., заявлено до солідарного стягнення з першого та другого відповідачів заборгованості в розмірі 70423,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, та про що під час розгляду даної господарської справи повідомлено суд учасниками судового процесу, 24.12.2015 р. та 25.12.2015 р. другим відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 70423,75 грн., про що суду надані копії примірників платіжних доручень: № 606 від 24.12.2015 р. на суму 35000,00 грн., № 613 від 25.12.2015 р. на суму 35423,75 грн. (т.с. І а.с. 32) та банківську виписку по рахунку позивача (т.с. І а.с. 36). Здійснена другим відповідачем оплата на загальну суму 70423,75 грн. повністю включає в себе заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на ту обставину, що позивач звернувся з даним позовом до господарського суду 18.12.2015 р. (т.с. І а.с. 26), а оплата другим відповідачем в добровільному порядку здійснена останнім 24.12.2015 р. та 25.12.2015 р., тобто, після звернення позивача з даним позовом до господарського суду та після порушення провадження у даній справі, господарський суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у даній справі в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 70423,75 грн. в порядку вимог п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до вимог якої, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Розглядаючи позовні вимоги в частині заявленої до солідарного стягнення з відповідачів пені в розмірі 4750,22 грн., господарський суд встановив наступне.

Згідно з п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

В силу дії ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з умовами пункту 5.2. Договору поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р., сторони передбачили та встановили, що у разі невиконання будь - якою стороною зобов'язань, встановлених цим Договором, сторона, яка не виконала умови Договору сплачує другій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочки непоставленого у строк товару або нездійсненої оплати.

З огляду на порушення другим відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р. в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар, господарський суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо заявленої до стягнення з відповідачів пені.

Відповідно до наданих позивачем нарахувань, пеня нарахована позивачем за період з 31.10.2013 р. по 30.04.2014 р. та складає 4750,22 грн. (т.с. І а.с. 23).

Перевіривши правомірність нарахування позивачем суми пені та наданий позивачем розрахунок, господарський суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам Договору.

Враховуючи вищевказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а також те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 549 ЦК України, п. 3 ст. 611 ЦК України, ст. 230 ГК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та з огляду на умови п. 5.2. Договору поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р., господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення 4750,22 грн. пені обґрунтовані, законні та такі, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 4520,63 грн. та індексу інфляції в розмірі 55603,84 грн., господарський суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Господарським судом встановлено факт неналежного виконання другим відповідачем умов Договору поставки засобів захисту рослин № 30/04 від 30.04.2013 р. щодо своєчасної та повної оплати товару.

Таким чином, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу другого відповідача на те, що основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Відповідно до листа Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У силу приписів п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, а саме, нарахування 4520,63 грн. 3 % річних (нараховані за період з: 31.10.2013 р. по 20.12.2015 р.) та нарахування 55603,84 грн. індексу інфляції (нараховані за період: 31.10.2013 р. по 20.12.2015 р.), господарський суд приходить до висновку, що даний розрахунок позивача (т.с. І а.с. 23-24) не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст. 49 ГПК України. відповідно до якої судові витрати покладаються на відповідачів.

Позивачем до стягнення заявлено солідарно з першого та другого відповідачів судові витрати, проте позивачем не враховано, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, про що, зокрема зазначено і у п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, КОД: НОМЕР_1, р/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) та з Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошуваного землеробства національної академії аграрних наук України" (57217, Миколаївська область, с. Полігон, вул. Центральна, буд. 25, , р/р 893 в ЦФ ПАТ "Кредобанк") на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, КОД: НОМЕР_2, п/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 4750,22 грн. пені; 4520,63 грн. 3 % річних; 55603,84 грн. індексу інфляції.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, КОД: НОМЕР_1, р/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, КОД: НОМЕР_2, п/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 1014,74 грн. судового збору.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошуваного землеробства національної академії аграрних наук України" (57217, Миколаївська область, с. Полігон, вул. Центральна, буд. 25, , р/р 893 в ЦФ ПАТ "Кредобанк") на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, КОД: НОМЕР_2, п/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) - 1014,74 грн. судового збору.

Накази видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 70423,75 грн. заборгованості - провадження у справі припинити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя Є.М. Жиляєв