РІШЕННЯ

"17" лютого 2016 р.Справа № 921/1150/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянув справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008

про: cтягнення заборгованості в сумі 7 518 778,80 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність № б/н від 28.12.2015 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 5 від 20.01.2016 р.)

Учасникам судового процесу у судових засіданнях оголошено склад суду та розяснено їх права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснювалася.

У судовому засіданні 17.02.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про cтягнення заборгованості в сумі 7 518 778,80 грн. а саме: 5 123 986,22 грн. заборгованість щодо оплати наданих у січні червні 2015 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. № /Н38; 1 599 589,11 грн. пені та 557 858,08 грн. штрафу за прострочення зобов'язань щодо оплати наданих у січні-червні 2015 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. № /Н38, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 88 412,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 148 933,10 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2015 р. порушено провадження по справі і її розгляд призначено на 24.12.2015 р.

24.12.2015 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, у звязку із необхідністю оцінки уже поданих та надання можливості сторонам подати додаткові докази, суд відкладав розгляд справи на 26.01.2016 р. о 12 год. 30 хв., на 04.02.2016 р. о 11 год. 45 хв., а також у судових засіданнях оголошувались перерви до 16.02.2016 р. о 12 год. 30 хв. та до 17.02.2016 р. до 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 26.01.2016 року строк розгляду спору в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві № 14902/6 від 24.11.2015 р. (вх. № 1200 від 02.12.2015 р.) та додаткових поясненнях у справі (вх. № 5372 від 17.02.2016 р.) та просить позов задоволити повністю. Також, в судовому засіданні представник позивача в усній формі зазначила, що в прохальній частині позовної заяви допущено описку, невірно зазначено суми трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 88 421,29 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 716 200,43 грн. А тому, вважати правильними суми трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 88 412,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 148 933,10 грн., що відповідають розрахункам (долучені до позовної заяви).

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу заперечив з підстав наведених у відзиві на позов вх. № 5420 від 17.02.2016 р. просить у задоволенні позову в цій частині відмовити. Також стверджує, що за місяць до припинення дії договору на адресу позивача направлявся лист про зміну умов договору, відповіді не було одержано, вважає, що договір припинив свою дію у 2014 р., і штрафні санкції не можуть нараховуватися, заявив усне клопотання про зменшення в порядку ст. 233 ГПК України розміру пені і штрафу на 90%.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є Договори та інші правочини.

Згідно ст. 67 ГК України відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечить законодавству України.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів, згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

27 вересня2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" згідно Статуту товариства зареєстрованого 27.12.2012 р. (надалі Газотранспортне підприємство/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (надалі - Замовник/відповідач) було укладено договір № /Н38 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

17 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (надалі Газотранспортне підприємство/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (надалі Замовник/відповідач) було укладено додаткову угоду № 1 до договору № /Н38 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року.

Відповідно до пункту 1.1. Договору № /Н38 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. та п. 1.1. Додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р., Газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а Замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника складає 125 187 тис.куб.м, у тому числі по місяцях, зокрема у: січні 19 332 тис.куб.м, лютому 18 854 тис.куб.м, березні 15 395 тис.куб.м, квітні 7 611 тис.куб.м, травні 4 571 тис.куб.м, червні 2 956 тис.куб.м, липні 3 130 тис.куб.м, серпні 3 130 тис.куб.м, вересні 4 603 тис.куб.м, жовтні 11 756 тис.куб.м, листопаді 12 686 тис.куб.м, грудні 21 163 тис.куб.м. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 1.2. Додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р. сторони домовились про збільшення річного планового обсягу транспортування природного газу Замовника, який складає 133 241 тис.куб.м.

Згідно п. 2.11. Договору та п. 3.1., п. 3.2., п. 3.3. Додаткової угоди від 17.01.2013 р. послуги по транспортуванню природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його Споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо Замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам. Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірника акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з моменту одержання наданих послуг зобов'язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акт наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг газу та вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами встановлюються у відповідності до даних Газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

Пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5. Договору та п.п. 5.1., 5.2., 5.3., 5.4., 5.5. Додаткової угоди від 17.01.2013 р. розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання електроенергетики України. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про діючі тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Тарифи, визначені в п. 4.1. цього Договору, є обов'язковими для Сторін з моменту введення їх в дію. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись Сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами цього Договору. Розрахунковий період за цим Договором становить один місяць, з 09:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість послуг з транспортування природного газу визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого природного газу, визначеного на умовах розділу 3 цього Договору та податку на додану вартість. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць, визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих послуг.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. Договору та п.п. 6.1., 6.3. Додаткової угоди від 17.01.2013 р. Газотраснпортне підприємство зобов'язалось виконувати умови цього договору; забезпечити транспортування газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах визначених цим договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає встановленим чинним законодавством вимогам, в свою чергу Замовник забов'язався виконувати умови цього Договору; своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 10.1. Договору, останній набирає чинності з дня його підписання Сторонами. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2012 р., а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортим підприємством послуги до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Пунктом 11.1. Додаткової угоди від 17.01.2013 р. передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортим підприємством послуги до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Крім того, 17.03.2014 р., 30.05.2014 р., 17.07.2014 р., 05.11.2014 р. сторони уклали між собою додаткові угоди до договору № /Н38 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідно № 1/2, № 2, № 3, № 4, якими внесли зміни в розділ 12 Договору щодо реквізитів сторін.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору та додаткових угод позивач протягом січня червня 2015 року поставив відповідачеві природний газ в обсязі 58 964,962 тис.куб.м. на загальну суму 17 660 698,62 грн., в свою чергу останній отримав газ, що підтверджується актами надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 01-15-/Н38 від 31.01.2015 р. у січні 2015 року на суму 4 520 803,68 грн.; № 02-15-/Н38 від 28.02.2015 р. у лютому 2015року на суму 3 668 795,71 грн.; № 03-15-/Н38 від 31.03.2015 р. у березні на суму 2 815 988,33 грн.; № 04-15-/Н38 від 30.04.2015 р. у квітні 2015 року на суму 3 765 767,22 грн.; № 05-15-/Н38 від 31.05.2015 р. у травні 2015 року на суму 1 653 093,91 грн.; № 06-15-/Н38 від 30.06.2015 р. у червні 2015 року на суму 1 236 249,77 грн. (належним чином засвідчені копії знаходяться в матеріалах справи), підписані представниками та завірені печатками сторін.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем було допущено неналежне виконання договірних зобов'язань, визначених у договорі на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а саме було допущено прострочення термінів оплати за переданий природний газ.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав не в повному обсязі і на день звернення з позовом до суду заборгував йому 5 123 986 грн. 22 коп., які підлягають до стягнення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Як стверджує позивач оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, тому позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 148 933,10 грн. та 3% річних у розмірі 88 412,29 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснений позивачем, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 148 933,10 грн. інфляційних втрат та 88 412,29 грн. 3% річних правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо стягнення пені, то суд має за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що "платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін". А згідно статті 3 вказаного Закону „розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 6.3. Договору від 27.09.2011 р. та п. 7.3. Додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р., у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 4 договору та розділу 5 Додаткової угоди, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору та додаткової угоди № 1 щодо своєчасної оплати за послуги по транспортуванню природного газу, позивачем нарахована відповідачу пеня в сумі 1 599 589,11 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій - пені, суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із змісту п. 3.17.4 Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При цьому, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення пені, зважаючи на причини виникнення заборгованості, а саме:

- що отриманий природний газ був використаний для реалізації населенню, яке в свою чергу не в повному обсязі розрахувалися з товариством та проводили розрахунки з порушенням строків, передбачених відповідними договорами;

- у звязку з тим, єдиним видом доходу є транспортування природного газу;

а також враховуючи, що:

- відповідач здійснив частове погашення основної заборгованості;

- примусове стягнення штрафних санкцій (пені) спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ "Тернопільміськгаз" грошових коштів, що позбавить можливості здійснення робіт по підтримці газорозподільної мережі у працездатному стані;

- позивач застосував до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

суд, обєктивно оцінивши усі обставини даного випадку порушення зобовязання відповідачем, ступінь виконання зобовязання та причини його невиконання, враховуючи інтереси обох сторін, у тому числі розглянувши заперечення позивача з даного питання, приходить до висновку, що даний випадок порушення зобовязання відповідачем є винятковим, а тому суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені на 50%, стягнувши її в сумі 799 794 грн. 55 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 557 858,08 грн., то такі задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається із умов договору № /Н38 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 р. та додаткової угоди № 1 від 17.01.2013 р. до договору сторони не передбачили правових наслідків у разі порушення договірних зобов'язань у вигляді 7% штрафу.

Також судом встановлено, що між сторонами у справі, що розглядається, виник спір щодо неоплати виконаних робіт за договором надання послуг, а тому необхідно з'ясувати, яке саме це зобов'язання - грошове чи негрошове.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 901 ЦК України визнаено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір надання послуг складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобов'язання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи, що між сторонами у справі, що розглядається, виникло грошове зобов'язання, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 7% штрафу слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 04.02.2014 р. про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.11.2013 року у справі № 903/610/13.

Твердження представника відповідача щодо закінчення терміну дії Договору в 2014 року, на підставі листа № 2477 про необхідність внесення змін до договору надісланого на адресу позивача, спростовуються наступним:

Умовами Додаткової угоди № 1 від 17 січня 2013 року, зокрема п. 11.2, передбачено, що усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох Сторін.

Позивачем долучено до матеріалів справи Договір та додатки до нього, які належним чином оформлені, та які є підставою для зобовязань, що існували між сторонами.

Відповідач підтверджує факт одержання наданих послуг у 2015 році в межах укладеного Договору шляхом підписання щомісячних актів наданих послуг, підставою в яких вказано Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н38 від 27 вересня 2011 року.

У відповідності до ст.ст. 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору, та є обовязковим до виконання.

Договір на транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами № /Н38 від 27 вересня 2011 року (остання редакція від 17 січня 2013 року) відповідає умовам Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, затвердженого постановою НКРЕ № 1579 від 22 вересня 2011 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року № 1154/19892.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів в одпосторонньому порядку не допускаються, що визначено ст. 188 ГК України, ст. 651 ЦК України.

Отже, відповідачем помилково визначено як підставу для закінчення терміну дії Договору - направлення листа позивачу.

Із змісту п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 32, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд позов задовольняє частково та стягує з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 5 123 986 грн. 22 коп. основного боргу, 799 794 грн. 55 коп. пені, 148 933 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 88 412 грн. 29 коп. 3% річних. У решті частин позовних вимог суд у задоволенні позову відмовляє.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року №7, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог з врахуванням суми, на яку судом зменшено стягнення пені.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 61, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 526, 546, 547, 549, 551, 610, 611, 625, 629, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 173, 193, 230, 231, 233 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 2, 4, 4-3, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008 (ідентифікаційний код 21155959) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021 (ідентифікаційний код 30019801) 5 123 986 грн. 22 коп. основного боргу, 799 794 грн. 55 коп. пені, 148 933 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 88 412 грн. 29 коп. 3% річних та 104 414 грн. 11 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. У решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.03.2016 року

Суддя Боровець Я.Я.