КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа№ 910/939/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Іванов А.О. - представник за довіреністю № 102/03 від 21.12.2015,

від відповідача: Шевчук А.С. - представник за довіреністю б/н від 11.11.2015,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/939/16 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР СТАНДАРТ"

про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» (надалі - позивач) 22.01.2016 (згідно відтиску штемпеля на позовній заяві) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР СТАНДАРТ" (надалі - відповідач) про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а саме зобов'язання відповідача повернути отримані документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 та направити справу до Господарського суду міста Києва для прийняття позовної заяви до розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував положення статті 58, а також пункт 5 частини 1 статті 63 ГПК України, зокрема, не врахував, що позовні вимоги заявлені до однієї особи та пов'язані між собою єдиною підставою, а саме визнання нікчемними договорів відступлення права вимоги у відповідності до п.2, 7 ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та застосування наслідків нікчемності таких договорів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/939/16 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.03.2016.

02.03.2016 через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначив, що подана апеляційна скарга, на його думку, не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду від 26.01.2016 має бути залишена в силі, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

В судовому засіданні 03.03.2016 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду від 26.01.2016 - скасувати, а справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва. Також на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 в судовому засіданні 03.03.2016 надав оригінали позовної заяви з усіма додатками для долучення до матеріалів справи. Представник апелянта також повідомив суд апеляційної інстанції, що позивач раніше вже звертався до Господарського суду міста Києва з аналогічною позовною заявою, однак ухвалою від 31.12.2015 у справі № 910/33004/15 позовну заяву з додатками було повернуто заявнику на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України. Дана ухвала місцевого господарського суду оскаржена не була. При цьому зазначив, що при роз'єднанні таких позовних вимог, втрачається одна із підстав звернення позивача до суду із застосуванням наслідків недійсності нікчемних правочинів у визначений спосіб (п. 2 ч.3 ст. 38 У «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Представник відповідача в судовому засіданні 03.03.2016 проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що ухвала Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 відповідає вимогам чинного ГПК України, а тому не підлягає скасуванню. Окремо зазначив, що підставою повернення позовної заяви з додатками є саме та обставина, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, перевіривши наявні матеріали, оглянувши оригінали документів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 позовну заяву повернуто позивачеві без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на порушення правил об'єднання позовних вимог, оскільки, в позовній заяві об'єднано вимоги, які не можуть бути розглянуті сумісно та мають бути досліджені окремо з метою встановлення обставин справи та оцінки доказів. Зазначено, що мають бути досліджені окремо двадцять різних договорів, підстави визнання їх нікчемними та застосування наслідків такої нікчемності, а це, в свою чергу, значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, оскільки подані в обґрунтування позовних вимог документи є різними по вказаним договорам.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду та вважає його передчасним з огляду на наступне.

Порядок повернення судом позовної заяви без розгляду регламентується статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, яка містить вичерпний перелік підстав, які тягнуть за собою повернення позовної заяви.

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини першої зазначеної статті суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з п. 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як встановлено Київським апеляційним господарським судом, позивач в позовній заяві просив застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів, а саме: зобов'язати відповідача повернути Публічному акціонерному товариству «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» отримані згідно актів приймання-передачі документи. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що 17.09.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було винесено рішення № 172, відповідно до якого було розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. Наказами тимчасової адміністрації № 38 від 25.09.2015 та № 51-ос від 16.10.2016 було визнано нікчемними договори відступлення прав вимоги, наслідки недійсності по двадцяти з яких просить застосувати позивач шляхом витребування у відповідача оригіналів документів (предмет позову).

Таким чином, позовні вимоги зводяться лише до повернення отриманих згідно актів приймання-передачі договорів, які за єдиною правовою підставою визнано нікчемними.

Так, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог. Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

При перегляді оскаржуваної ухвали, дослідженні доданих додатків до даної позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку про помилковість застосування судом першої інстанції пункту 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України в контексті висновку суду першої інстанції про необхідність виключно окремого дослідження (у різних господарських провадженнях) доказів по справі, а також підстав визнання таких договорів нікчемними та застосування наслідків такої нікчемності.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням місцевого суду, що сумісний розгляд об'єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, але й значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, оскільки ознаки нікчемності вказаних позивачем договорів встановлені Наказами тимчасової адміністрації № 38 від 25.09.2015 та № 51-ос від 16.10.2016 на підставі ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дані договори відступлення права вимоги є аналогічними, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає обставин, дослідження яких в одному провадженні суттєво утруднить вирішення спору.

В цій частині приймаються доводи апелянта про те, що заявлені в позовній заяві вимоги зв'язані між собою загальною підставою, а саме визнання правочинів нікчемними у встановленому законодавством порядку (зокрема п.2, 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та застосуванням наслідків такої нікчемності, а тому доцільний розгляд всіх заявлених позовних вимог в одному провадженні.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції приймаються доводи апелянта, що об'єднання зазначених позовних вимог в одне провадження обумовлене підставою (п. 2 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») обґрунтування позову у визначений спосіб.

В пункті 2 частини 3 статті 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Саме взяття зобов'язань за всіма договорами зазначеними в позовній заяві в сукупності, на думку позивача, і стало підставою неплатоспроможності банку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заявником об'єднано вимоги, які пов'язані між собою, що відповідає вимогам статті 58 Господарського процесуального кодексу України, а тому позивач цілком правомірно об'єднав свої позовні вимоги в одній позовній заяві до одного відповідача. Тому у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовних матеріалів позивачеві без розгляду.

Виходячи з того, що об'єднання позовів дає можливість ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про повернення поданого позову в цій частині також передчасним та таким, що суперечить частині 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції було повернуто позовну заяву з єдиної підстави, а саме п.5 ст. 63 ГПК України. А тому суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача про наявність іншої підстави (п.4 ст. 63) для повернення позовної заяви, зокрема, що позивачем було неповністю сплачено судовий збір.

Згідно з п. 3.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", повертаючи позовну заяву згідно з частиною першою статті 63 ГПК, господарський суд повинен зазначити у відповідній ухвалі всі підстави такого повернення, які наведені у цій частині і під які підпадає заява, що повертається. Недопустимим є повернення позовної заяви з підстав, які мали місце й при первісному зверненні з позовом, але не були встановлені й зазначені судом як підстави для повернення первісно поданої позовної заяви. Так, суд першої інстанції двічі повертав позовну заяву на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі виявлення місцевим господарським судом тієї обставини, що при зверненні до суду позивачем було не в повнім мірі сплачено судовий збір, суд першої інстанції не позбавлений права зобов'язати сторону доплатити або стягнути не сплачену у встановленому порядку та розмірі суму судового збору за результатами розгляду справи (п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, оскільки була прийнята з порушенням п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України.

Відповідно до частини 4 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

За таких обставин, позовну заяву та додані до неї документи слід направити на розгляд по суті до Господарського суду міста Києва.

Розподіл судового збору пов'язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду справи, згідно із ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 58, 63, 99, 101, 103, ч. 1 ст. 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/939/16 - скасувати.

3. Позовну заяву та додані до неї документи Публічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

І.М. Скрипка