КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа№ 911/3963/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Зубець Л.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Буша А.В. - дов. № 98 від 26.10.2015р.

від відповідача: Спис О.І. - дов. б/н від 23.09.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015р.

у справі № 911/3963/15 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Бориспільське

підприємство «Сортнасіннєовоч»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Бориспільсортнасіннєовоч»

про витребування майна з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні 24.02.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015р. Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що відповідач незаконно займає павільйон-магазин, площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого та належить позивачу на праві власності.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі №911/3963/15 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що спірний павільйон-магазин, який позивач просить витребувати з володіння відповідача, належить відповідачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003р.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний павільйон-магазин «Мрія» належить відповідачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., не звернув уваги на те, що магазин-павільйон «Мрія» площею 42,9 кв.м., який знаходиться по вул. Головатого та належить апелянту на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та технічного паспорта № 103 на належне приміщення та магазин-павільйон «Мрія» площею 45,2 кв.м., який знаходиться по вул. Привокзальній та придбаний відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., це різні об'єкти.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі №911/3963/15 передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. сформовано для розгляду справи №911/3963/15 судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 17.02.2016р.

16.02.2016р. від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та пояснення щодо додаткових доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.02.2016р. у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 24.02.2016р.

19.02.2016р. від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи документів на спростовування тверджень позивача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 24.02.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги та додаткових пояснень до неї, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 24.02.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі та додаткових пояснень до неї, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Державної технічної комісії від 25.12.1997р. встановлено, що павільйон-магазин ВАТ «Сортнасіннєовоч» по вул. Головатого (район з/д вокзалу) готовий до введення в експлуатацію. Спорудження вказаного павільйону здійснено ВАТ «Сортнасіннєовоч», гол. інженер - Тарасенко A.C., на підставі дозволу Інспекції ДАБК №205 від 18.12.1997р. Павільйон має показники: загальна площа - 45 кв.м., торгівельна площа - 28,98 кв.м.

Зазначене підтверджується актом Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації №25 від 25.12.1997р. Вказаний павільйон було введено в експлуатацію як тимчасову споруду, про що на акті Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації №25 від 25.12.1997р. здійснено відмітку «тимчасово».

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 10, т. 1) за позивачем згідно свідоцтва про право власності від 27.03.2003р. було зареєстровано право власності на цілісний майновий комплекс за адресою: м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5, серед об'єктів якого був зазначений магазин-павільйон по вул. Головатого, площею 42,9 кв.м.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав про те, що відповідач самовільно та незаконно займає павільйон-магазин, площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого та належить йому на праві власності, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р. (а. с. 10, т. 1). Використання відповідачем спірного приміщення, на думку позивача, порушує його права, як власника об'єкту.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2011р. у справі №7/072-11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області про визнання угоди недійсною встановлено наступне.

Згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 14 квітня 2000 року правлінню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» спільно зі спостережною радою було надано право вирішувати питання про відчуження майна в розмірі 10% статутного фонду товариства.

Рішенням Спостережної ради ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 28.01.2003р. надано згоду правлінню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» продати майно підприємства, яке визначено рішенням правління від 28.10.2002р. (протокол № 8), членам колективу підприємства, які бажають його придбати.

Судом встановлено, що 11.04.2003р. між Відкритим акціонерним товариством «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», яке в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», (позивач, продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» (відповідач, покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого продавець продав, а покупець купив належний продавцеві на праві приватної власності павільйон-магазин «Мрія», загальною площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль Київської області, вул. Привокзальна, 4А.

Згідно п. 2 договору цей павільйон належить ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на підставі акту вводу в експлуатацію № 25 від 25.12.1997р., виданого Державною технічною комісією.

Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 19 350, 00 грн., ПДВ 20% - 3 870, 00 грн., а всього сума продажу з ПДВ 23 220, 00 грн.

Відповідно до п. 6 договору право власності на павільйон-магазин у покупця виникає з моменту підписання цього договору.

Оскільки павільйон-магазин «Мрія» не є об'єктом нерухомого майна, тому між вказаними сторонами договору було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 11.04.2003р. відповідачем сплачено позивачу 23 220, 00 грн., що підтверджується квитанціями № 13 від 15.04.2003р. на суму 11 842, 00 грн., № 14 від 15.04.2003р. на суму 5 689, 00 грн. та № 15 від 15.04.2003р. на суму 5 689, 00 грн. (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи (а. с. 72, т. 1).

Отже, павільйон-магазин загальною площею 45, 2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4А, був придбаний відповідачем у позивача за відплатним договором, який виконано сторонами в повному обсязі.

Законність укладення та повноту виконання договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, було перевірено Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області в порядку зустрічної перевірки своєчасності та повноти оприбуткування основних засобів, придбаних у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та правильності проведених взаєморозрахунків за період з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. Зустрічна перевірка ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» була здійснена КРУ 13 травня 2004 року на виконання звернення Управління Служби безпеки України в Київській області від 6 травня 2003 року №12/1123 та постанови слідчого з особливо важливих справ СВ УСБУ в Київській області від 6 травня 2004 року, за наслідками перевірки 13.05.2004р. складено довідку (а. с. 60-62, т. 1).

Перевіркою встановлено, що на виконання статутної діяльності ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено з ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» договори на придбання основних засобів. Згідно договору купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року товариством (відповідачем) придбано павільйон-магазин «Мрія» на суму 23 220,00 грн. Розрахунок за придбані основні засоби проведено готівковими коштами засновників товариства, що внесені на розрахунковий рахунок ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за період з 07.04.2003р. по 30.04.2003р. за автогараж та магазин.

В бухгалтерському обліку Товариства (відповідача) оприбуткування магазину проведено на підставі накладної від 18.04.2003р. № 86 та приймального акту № 1 від 18.04.2003р. на суму 23 220, 00 грн.

Будь-яких порушень чинного законодавства при укладенні та виконанні договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, Контрольно-ревізійне управління під час зустрічної перевірки 13.05.2004р. не встановило.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір купівлі-продажу від 11.04.2003р. в судовому порядку не оскаржено, не розірвано та не визнано недійсним або нікчемним.

З огляду на викладене, суд критично відноситься до доводів позивача щодо, ніби-то, належності саме йому на праві власності магазину-павільйону «Мрія» станом на день подачі позову в 2015 році, через 12 років після реалізації спірного майна відповідачу.

Як вбачається з довідки КП «Виробниче управління комунального господарства» від 03.04.2003р., яка видана позивачеві, павільйон-магазин по вул. Головатого район ж/д вокзалу (згідно акту державної комісії) вважається розміщеним за адресою вул. Привокзальна 4-А, у зв'язку зі зміною нумерації, при цьому доводи позивача про ніби-то зміну найменування вулиць не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки зміна нумерації вулиць не відбулась, а відбулась зміна нумерації об'єкта (павільйону), який знаходиться на перетині вулиць Головатого та Привокзальної в м. Бориспіль, і павільйон вважається таким, що розміщений по вул. Привокзальна, 4а, а не Головатого, як вважалось раніше.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2004р. між Бориспільською міською радою (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Дідок В.В., реєстровий №1926 (т. 1, а. с. 65-67).

Відповідно до п. 1 договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка належить до земель несільськогосподарського призначення для комерційної діяльності під будівництво павільйону-магазину та знаходиться за адресою: м. Бориспіль Київської області, вул. Привокзальна, 4а.

Згідно п. 2 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка площею 0,02 гектарів.

Відповідно до п. 3 договору оренди землі на земельній ділянці об'єкти нерухомого майна не знаходяться, оскільки магазин-павільйон «Мрія» є тимчасовою спорудою за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-а, відповідно в договорі оренди земельної ділянки за вказаною адресою не було зазначено про об'єкти нерухомого майна на земельній ділянці.

Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №979 від 25.08.2010р. «Про надання дозволу комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» на облаштування нових автобусних зупинок у м. Борисполі» дозволено комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» демонтувати існуючі автобусні зупинки та встановити власні чи орендовані автопавільйони для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими об'єктами, для чого розробити в управлінні містобудування та архітектури проект прив'язки автопавільйонів для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими об'єктами.

На виконання вказаного рішення за замовленням КП «ВУКГ» та відповідача управлінням містобудування та архітектури Бориспільського міськвиконкому розроблено проект прив'язки автопавільйону (автопавільйон зблокований з торговим об'єктом) на розі вулиць Головатого-Привокзальна в м. Борисполі, який 30.11.2010р. погоджено головним архітектором м. Бориспіль Шкребтієнко М.С. з приміткою про те, що проект прив'язки автопавільйону погоджено до початку робіт з реконструкції кварталу під багатоквартирну забудову (належним чином завірена копія проекту наявна в матеріалах справи).

На підставі вказаного проекту прив'язки павільйон-магазин «Мрія» було реконструйовано, а саме, до нього, як до тимчасового торгового об'єкту, було добудовано автопавільйон.

Доводи апелянта про те, що магазин-павільйон, який належить апелянту на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та технічного паспорту № 103 на нежиле приміщення «Мрія» та павільйон-магазин «Мрія», що був придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу, це різні об'єкти, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Дійсно, погодження місця будівництва, а також всі погоджувальні документи для будівництва павільйону-магазину «Мрія» були надані для здійснення будівництва по вул. Головатого, ця ж вулиця зазначена і в свідоцтві про право власності на нерухоме майно апелянта.

Однак, перед продажем 11.04.2003р. вказаного об'єкта відповідачеві, позивачем було отримано від КП «Виробниче управління комунального господарства» довідку № 37 від 03.04.2003р. (а. с. 97, т. 1) про те, що спірний магазин-павільйон «Мрія» вважається за адресою вул. Привокзальна, 4-а, у зв'язку з чим в договорі купівлі-продажу від 11.04.2003р. (а. с. 64, т. 1) адресою спірного майна зазначено вул. Привокзальна, 4-а.

Крім того, згідно копії накладної № 86 від 18.04.2003р. (а. с. 169, т. 1) позивачем було передано відповідачеві магазин «Мрія», то зазначено «інв. № 520».

Доводи позивача про те, що спірний магазин-павільйон «Мрія» має інв. № 524 і ніколи не продавався відповідачеві, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки позивачем не доведено наявність у нього на момент продажу 11.04.2003р. двох магазинів-павільйонів «Мрія» під різними інвентарними номерами, але за однією адресою: перетин вулиць Головатого та Привокзальної в м. Бориспіль в районі ж/д вокзалу.

Різні інвентаризаційні номери можуть бути лише технічною опискою, яка, зважаючи на наявні докази в матеріалах справи, не спростовує доводи відповідача щодо належності йому на праві власності спірного павільйону «Мрія».

Різниця в площах спірного майна, що зазначена в договорі купівлі-продажу від 11.04.2003р. (45,2 кв.м.), дублікаті свідоцтва про право власності від 08.09.2009р. (42,9 кв.м.), виходячи з системного аналізу усіх наявних доказів в матеріалах справи, не свідчить про наявність двох різних об'єктів, а є лише технічною опискою, що не може бути підтвердженням доводів позивача та не спростовує факт набуття відповідачем права власності на спірне майно.

Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо користування павільйоном-магазином «Мрія» з моменту укладення договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., відповідачем надано суду копії договорів про постачання електроенергії № 1019 від 20.06.2003р. з додатками (а. с. 2-21, т. 2), про постачання електроенергії № 1019 від 26.08.2011р. (а. с. 22-26, т. 2), копії звітів про використану електроенергію ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» за період з 2005р. по 2014р. (а. с. 27-93, т. 2), додаткову угоду до договору № 1214 від 01.06.2003р. на охорону магазину «Мрія» та дислокацію об'єктів охорони (а. с. 94-95, т. 2), а також копію заяви № 24 від 11.03.2015р. голови правління ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» Козинця О.В. до Бориспільського міського голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під спірний павільйон-магазин «Мрія» (а. с. 97, т. 2) та копію відповіді Заступника міського голови Ковальової Л.О. № 12-31-1830 від 08.05.2015р. на вищевказану заяву (а. с. 96, т. 2), в якій зазначено про неможливість винесення звернення щодо відведення земельної ділянки на розгляд міської ради, оскільки на дану земельну ділянку укладено договір оренди земельної ділянки з іншою юридичною особою.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що спірний павільйон-магазин «Мрія», який позивач просив витребувати з володіння відповідача, належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2003р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що договір купівлі-продажу від 11.04.2003р. в судовому порядку не оскаржено, не розірвано та не визнано недійсним або нікчемним, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено існування іншого об'єкту за спірною адресою, ніж той, який було придбано відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003р., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для витребування спірного майна із законного володіння відповідача.

Доводи позивача щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотань позивача про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, а саме оригіналів накладної №86 від 18.04.2003р., акту вводу в експлуатацію №25 від 25.12.1997р. та технічної документації по інвентаризації, не заслуговують на увагу, оскільки в порушення ст. 38 ГПК України позивачем не було зазначено обставини, що перешкоджають наданню ним даних доказів самостійно, а тому відмова суду першої інстанції в задоволенні вказаних клопотань була правомірною.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не було встановлено порушень місцевим господарським судом ст. ст. 4-3, 4-2 ГПК України, прийняття неналежних доказів, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Пояснення головного інженера позивача Тарасенка А.О. від 12.01.2016р. та копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2015р. у справі № 754/7525/15-ц, надані суду апеляційної інстанції, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Крім того, інформація в поясненнях Тарасенка А.О. жодним чином не спростовує правомірність володіння відповідачем спірним об'єктом, а інформація з копії рішення суду від 24.06.2015р., учасником якого відповідач не був і який заперечує оренду належного йому майна будь-якою іншою особою в період з 2003р. по даний час, не доводять правомірність заявлених позивачем вимог.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 10.11.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі № 911/3963/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі № 911/3963/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3963/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Л.П. Зубець