РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/33127/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав»

До Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

Про стягнення 2 778 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Коваленко О.М. - по дов. № 2432-03/19 від 22.01.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення 2 778 000,00 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань, а саме: 155 000,00 за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44043/2 від 07.11.2008; 418 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44044/2 від 07.11.2008; 205 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44045/2 від 07.11.2008; 2 000 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44063/2 від 20.11.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 порушено провадження у справі № 910/33127/15 та призначено справу до розгляду на 28.01.2016.

Відповідачем в судовому засіданні 28.01.2016 подано заяву про здійснення фіксування судового процесу у справі № 910/33127/15 з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідачем в судовому засіданні 28.01.2016 подано заяву про застосування строків позовної давності та просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідачем в судовому засіданні 28.01.2016 подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч 1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Клопотання мотивовано тим, що договори за своїми ознаками є адміністративними, оскільки укладені на виконання вимог Порядку використання у 2008 року коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу, в томі числі через механізм здешевлення кредитів № 191 від 12.03.2008. Виконання за бюджеті кошти робіт за договорами є державним замовленням.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Згідно з ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно п. 14 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Тобто зі змісту адміністративного договору вбачається наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від цивільних угод.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

- укладенням, зміною, виконанням і розірванням усіх господарських договорів між суб'єктами господарювання і органами державної влади і місцевого самоврядування, включаючи договори, які укладаються шляхом проведення конкурсу, біржових торгів, аукціонів тощо. До таких договорів відносяться, зокрема, такі: про відчуження об'єктів приватизації (крім приватизації державного житлового фонду); передачу державного або комунального майна в оренду; закупівлю товарів (робіт, послуг) для державних потреб.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарським судам слід мати на увазі, що не всі договори, укладені суб'єктами владних повноважень, їх посадовими чи службовими особами на реалізацію своїх повноважень, відносяться до адміністративних договорів. Якщо обов'язковим учасником договору відповідно до законодавства повинен бути суб'єкт владних повноважень, то такий договір є адміністративним, оскільки суб'єкт владних повноважень у такому випадку діє від імені держави (територіальної громади), в її інтересах чи для забезпечення їх, а не для своїх власних потреб. У разі ж вчинення цивільного правочину між суб'єктом владних повноважень і суб'єктом господарської діяльності, договірні відносини сторін ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться договори, укладені за правилами Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів цивільного або господарського законодавства.

Суд приходить до висновку, що відносини, які виникли між сторонами на підставі договорів носять цивільно-правовий характер та дана справа має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 28.01.2016 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що договори укладені на виконання державної програми та джерелом фінансування виконання робіт по цих договорах - Державний бюджет України КПКВК 2601160. Згідно з п. 2.2. договорів оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі 50% вартості робіт етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України. Відповідач підтверджує наявність заборгованості за договорами в загальному розмірі 2 778 000,00 грн., яка виникла внаслідок недофінансування у 2009-2010 роки видатків. Наголошує, що відповідач жодним чином не порушив вимоги договорів та прав позивача щодо оплати. Позивач підписавши договори погодився з умовами оплати з моменту надходження коштів з Держбюджету та розумів усі ризики, які можуть бути. Відповідач запевняє, що як тільки буде передбачено в Державному бюджеті України видатки на державну програму КПКВК 2601160, відповідачем буде здійснено розрахунок з позивачем. Вважає, що обов'язок щодо оплати виконаних робіт не настав.

В судовому засіданні 28.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 11.02.2016.

Відповідачем 10.02.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України та Державну казначейську службу України.

Суд розглянувши дане клопотання відповідача про залучення третіх осіб відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (ч. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки осіб, яких просить залучити відповідач, тому відсутні підстави для залучення останніх до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивачем в судовому засіданні 11.02.2016 було подано клопотання у відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого просить витребувати у відповідача належні та допустимі докази відсутності бюджетних асигнувань для оплати виконаних робіт відкритого акціонерного товариства «Брацлав» за програмою КЕКВ 2601160 в повному обсязі за період з 2008 по 2013 роки.

Суд розглянувши дане клопотання позивача задовольнив його.

Позивачем 11.02.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення щодо обставин викладених відповідачем у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності.

Позивачем 11.02.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/33127/15 від 11.02.2016, у зв'язку з необхідністю витребування доказів, розгляд справи був відкладений на 23.02.2016.

Позивач в судове засідання 23.02.2016 не з'явився.

Відповідачем 22.02.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення.

Відповідачем 23.02.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про застосування строків позовної давності та просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 23.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Брацлав», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Брацлав» (виконавець, позивач) та Міністерством промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (замовник, відповідач) було укладено ряд договорів на створення та передачу науково-технічної продукції, а саме:

№ 44043/2 від 07.11.2008;

№ 44044/2 від 07.11.2008;

№ 44045/2 від 07.11.2008;

№ 44063/2 від 20.11.2009.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Розроблення енергозберігаючої системи вакуумного приводу доїльних установок».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44043/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 1 950 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 410 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44043/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44043/2 від 07.11.2008 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 750 000,00 грн., в т.ч.:

етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 200 000,00 грн.;

етап № 2.2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 26.08.2009 на суму 250 000,00 грн.;

етап № 2.3. - згідно акту № 3 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 300 000,00 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаної продукції в загальному розмірі 595 000,00 грн. наступним чином: 26.11.2009 в сумі 145 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 200 000,00 грн. та 07.09.2009 в сумі 250 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення уніфікованих доїльних установок типу «Ялинка» і «Паралель» з системою автоматизованого управління для ферм до 5000 голів ВРХ».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44044/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 500 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 830 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44044/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44044/2 від 07.11.2008 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 580 000,00 грн., в т.ч.:

етап № 1. та етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 830 000,00 грн.;

етап № 2.2. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 332 000,00 грн.;

етап № 2.3. - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.;

етап № 3 - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаної продукції в загальному розмірі 2 162 000,00 грн. наступним чином: 26.12.2009 в сумі 1 830 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 332 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення обладнання для безприв'язного і прив'язного утримання корів з доїльною установкою «Молокопровід».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44045/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 4 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 160 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 1 060 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44045/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44045/2 від 07.11.2008 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 220 000,00 грн., в т.ч.:

етап № 1. та етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 160 000,00 грн.;

етап № 2.2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 660 000,00 грн.;

етап № 2.2.2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 400 000,00 грн.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаної продукції в загальному розмірі 2 015 000,00 грн. наступним чином: 19.12.2008 в сумі 590 000,00 грн., 26.12.2008 в сумі 570 000,00 грн., 26.11.2009 в сумі 195 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 660 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44063/2 від 20.11.2009 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення установки для охолодження молока з безпосередньою системою охолодження, ємністю ванн 600, 1200 та 1600 л.».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44063/2 від 20.11.2009).

Згідно з п. 2.1. договору № 44063/2 від 20.11.2009 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2009 році - 2 000 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44063/2 від 20.11.2009 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44063/2 від 20.11.2009 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 000 000,00 грн., в т.ч.:

етап № 1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 410 000,00 грн.;

етап № 2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 1 590 000,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договорів свої зобов'язання по сплаті за виконані роботи досі не здійснив, в зв'язку з чим виник борг в загальному розмірі 2 778 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Пунктом 2.2. договорів визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

Згідно з п. 10.2.4. договорів замовник після підписання акту здачі-приймання НТП (науко-технічної продукції) за етапом (або роботи в цілому) по мірі надходження асигнувань з Держбюджету перераховує виконавцю кошти в межах фактичних витрат, але не більше вартості робіт етапу (або роботи в цілому).

Як свідчать матеріали справи всі акти здачі-приймання науково-технічної продукції підписані сторонами у 2008 та 2009 роках.

Законами України «Про державний бюджет на 2008 рік», «Про державний бюджет на 2009 рік», «Про державний бюджет на 2012 рік» серед видатків Державного бюджету передбачено фінансування державної підтримки вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу, в тому числі через механізм здешевлення кредитів (код програмної класифікації 2601160).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті виконаних робіт не виконав, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить: 155 000,00 за договором № 44043/2 від 07.11.2008; 418 000,00 грн. за договором № 44044/2 від 07.11.2008; 205 000,00 грн. за договором № 44045/2 від 07.11.2008; 2 000 000,00 грн. за договором № 44063/2 від 20.11.2009.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 898 Цивільного кодексу України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості що складається з: 155 000,00 за договором № 44043/2 від 07.11.2008; 418 000,00 грн. за договором № 44044/2 від 07.11.2008; 205 000,00 грн. за договором № 44045/2 від 07.11.2008; 2 000 000,00 грн. за договором № 44063/2 від 20.11.2009 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на наступне

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Несплата за виконані роботи за відсутності бюджетних коштів у відповідача є необґрунтованою, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (Даної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 15.05.2012).

Стосовно заяви відповідача на необхідність застосування строку позовної давності слід зазначити наступне

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вимогами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки умовами договорів не визначений конкретний строк виконання зобов'язання по сплаті виконаних робіт, суд приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за цими договорами не пропущено.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» (22870, м. Вінницька область, Немирівський район, смт. Брацлав, вул. Леніна, 124, ) 2 778 000 (два мільйона сімсот сімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. боргу, в тому числі: 155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44043/2 від 07.11.2008; 418 000 (чотириста вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44044/2 від 07.11.2008; 205 000 (двісті п'ять тисяч) грн. 00 коп. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44045/2 від 07.11.2008; 2 000 000 (два мільйона) грн. 00 коп. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44063/2 від 20.11.2009.

3. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Брацлав» (22870, м. Вінницька область, Немирівський район, смт. Брацлав, вул. Леніна, 124, ) 41 670 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 01.03.2016.

СуддяВ.В. Сівакова