КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа№ 910/26404/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Мальченко А.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Яворенко С.М., дов. б/н від 20.10.2015р.

від відповідача: Тетеря І.А., дов. № 21-НЮ від 19.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання

"Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.12.2015 року

у справі № 910/26404/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Суперщітка"

до Державного територіально-галузевого об'єднання

"Південно-Західна залізниця"

про стягнення 796 144,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СУПЕРЩІТКА" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 796144,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов укладеного між сторонами договору про надання послуг по прибиранню від 30.04.2015, своєчасно не оплачені надані позивачем послуги, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 733497,59 грн. Також позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України 5695,14 грн. 3% річних та 56951,44 грн. пені за порушення грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26404/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СУПЕРЩІТКА" задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 733497 (сімсот тридцять три тисячi чотириста дев'яносто сім) грн. 59 коп. заборгованості, 5695 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн. 14 коп. 3% річних, 53470 (п'ятдесят три тисячi чотириста сімдесят) грн. 92 коп. пені та витрати зі сплати судового збору в сумі 11890 (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 79 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26404/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.01.2016р. апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" у справі № 910/26404/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.20165 р. у справі № 910/26404/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. у справі № 910/26404/15 апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.02.2016р..

В судовому засіданні 23.02.2016р. оголошено перерву до 25.02.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26404/15 скасувати та прийняти нове рішення у цій справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суперщітка" (далі -виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" в особі Вокзалу станції Київ-Пасажирський (далі - замовник) укладено договір, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався, на умовах договору, надати замовнику комплекс послуг по прибиранню територій та приміщень вокзального комплексу станції Київ-Пасажирський, згідно з переліком та об'ємами надання послуг, визначених у додатку № 2 до договору, а замовник зобов'язався прийняти та своєчасно оплатити надані послуги.

Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна вартість послуг по прибиранню визначених територій та приміщень становить 792000,00 грн., згідно протоколу погодження договірної ціни на даний вид послуг (додаток № 1), що є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що оплата за надані послуги проводиться замовником не пізніше 25-ти банківських днів наступного місяця, згідно актів надання послуг, підписаних уповноваженими представниками сторін та рахунку-фактури, виставлених виконавцем.

Замовник повинен підписати акт надання послуг протягом трьох робочих днів з дати подання його виконавцем, після попереднього письмового погодження уповноваженими представниками сторін. Виконавець виставляє замовнику рахунок за надані послуги протягом п'яти календарних днів з моменту підписання сторонами відповідного акту. Замовник вказує в своєму платіжному дорученні номер і дату договору, номер і дату рахунку, що підлягає оплаті (п.п. 4.2, 4.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє з 01.05.2015 до 31.05.2015.

За своєю правовою природою вказаний Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачеві послуги за договором на загальну суму 792000,00 грн., що підтверджується підписаним повноважними представниками та скріпленим печатками сторін актом виконаних робіт № 60 від 31.05.2015.

Однак, відповідач в порушення умов договору, не виконав основного обов'язку за Договором, плату за надані послуги не вніс, однак 07.07.2015 частково погасив існуючу заборгованість на суму 58502,41 грн., внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 733497,59 грн.

22.09.2015 позивач звернувся до відповідача із вимогою (вих. № 22/9) про сплату заборгованості в сумі 733497,59 грн., яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 733497,59 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 733497,59 грн. є обґрунтованими.

У зв'язку з простроченням прострочення грошового зобов'язання з 08.07.2015 по 05.10.2015, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5695,14 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Колегія суддів погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5695,14 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 56 951,44 грн. - пені за період прострочення грошового зобов'язання з 08.07.2015 по 05.10.2015, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 7.1 договору у випадку прострочення замовником строків оплати, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від належної до сплати суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє замовника від проведення передбачених договором розрахунків.

Відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 53 470,92 грн., в іншій частині пеню нараховано безпідставно. а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2015р. у справі № 910/26404/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2015р. у справі № 910/26404/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/26404/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

А.О. Мальченко