ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 922/6104/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків; (вх.№281Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.16р. у справі № 922/6104/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Харків;

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015р. позивач - ФОП ОСОБА_4 звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_5, в якій (з урахуванням уточнень від 15.12.2015р., прийнятих до розгляду ухвалою від 21.12.2015р.) позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частини нерухомого майна, а саме лівий павільйон 27,8м2 нежитлової будівлі літ. "А-1", розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,7м2.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2016 року у справі №922/6104/15 ( суддя Бринцев О.В.) в позові відмовлено повністю.

Фізична особа-підприємця ОСОБА_4, м. Харків з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилася, звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення у справі, яким у задовольнити позовні вимоги про визнання за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини нерухомого майна, а саме лівий павільйон 27,8м2 нежитлової будівлі літ. "А-1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,7м2.

Відповідач погоджується з рішенням суду в частині відмови у позові, але не погоджується з мотивувальною частиною рішення, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні позову та припинити провадження у справі.

У відзиві зазначив, що між сторонами укладений договір від 20.06.2014р. про розірвання Договору про сумісну діяльність, за яким сторони не мали будь - яких претензій, об'єкт нерухомого майна належить відповідачу на підставі Декларації про готовність об'єкта, надав клопотання про припинення провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України не підлягає задоволенню, як необґрунтоване.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 22.02.2016 року, у зв'язку з хворобою судді Плужника О.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 12.11.2003р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про сумісну діяльність посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О.Ю., р/№1804, за яким його предметом є сумісна діяльність по будівництву двох об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2; АДРЕСА_1 (п.1.1. договору)

У п. 3.1. договору зазначено, що фінансування будівельних робіт, отримання будівельно-технічної документації та дозвільних актів, а також витрат на введення в експлуатацію об'єктів проводиться сторонами договору з особистих коштів (в т. ч. залучених) - у рівних розмірах.

Пунктом 3.2. договору сторони визначили, що по закінченню будівництва та прийняття об'єкта в експлуатацію в установленому порядку кожен з об'єктів буде належати сторонам договору на підставі сумісної часткової власності в рівних частинах кожному.

Земельна ділянка, на якій збудовано спірний об'єкт нерухомості, була отримана відповідачем в оренду на підставі договору оренди землі від 22.07.2005р. реєстраційний №75175/05, укладеного з Харківською міською радою (т. І а. с. 41-43).

У відповідності до декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 25.07.2013р. нежитловий будинок літ. "А-1" (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію (т. І а. с. 15-16). Замовником будівництва в декларації був визначений ФОП ОСОБА_5

11.12.2013р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно на вказаний об'єкт було видано свідоцтво про право власності індексний НОМЕР_1 (т.І а.с.13). Власником об'єкту згідно свідоцтву був визначений одноособово ФОП ОСОБА_5

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015р. у справі №922/1548/15 вказане свідоцтво про право власності визнано недійсним.

Такі обставини на думку позивача свідчать про недодержання відповідачем норм ст.ст.328, 331, 386, 1130, 1131 ЦК України та порушення, його позивача, прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Пунктом 3.2. договору про сумісну діяльність від 20.11.2003р. передбачено, що по закінченню будівництва та прийняття об'єкта в експлуатацію в установленому порядку кожен з об'єктів буде належати сторонам договору на підставі спільної приватної власності в рівних частинах кожному.

На виконання п.2.1. ФОП ОСОБА_7 здійснювалися внески на закупівлю будівельних матеріалів та фінансування робіт з будівництва об'єкту, що підтверджується відповідними первинними документами (т.І а.с. 24-25, 44-53).

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що створений на підставі договору про сумісну діяльність від 20.11.2003р. об'єкт - нежитловий будинок літ. "А-1" (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 належить сторонам договору ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності.

При цьому, з урахуванням п.3.2. договору та ч.1 ст.357 ЦК України (частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом) суд вбачає, що кожний зі співвласників (ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7.) володіють цим об'єктом у рівних частках по 1/2 кожний.

Статтями 364 та 367 ЦК України передбачена можливість виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та поділу в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що не виділ та не поділ майна, що є спільною власністю ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 не здійснювався.

Отже, станом на даний час майно належить цим особам на праві спільної часткової власності і жоден з них не набув прав приватної власності на частину цього майна.

Об'єктом права спільної часткової власності є частка у праві власності, що визначається ідеальними долями, а не частина об'єкта цивільних прав, тобто позивач може заявити позов про визнання права власності саме на частку у праві спільної часткової власності, а не на частину нерухомого майна.

Суд першої інстанції, враховуючи відсутність виділу та/або поділу збудованого сторонами об'єкту, зробив правомірний висновок про відсутність підстав для визнання за одним зі співвласників цілого об'єкту права приватної власності на його частину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13.

Отже, позовні вимоги ФОП ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на 1/2 частину об'єкту, а саме на лівий павільйон 27,8 м2 нежитлової будівлі літ. "А-1", розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,7м2, обґрунтовано залишені без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/1548/15 залишеним в цій частині без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015р. відмовлено ФОП ОСОБА_4 у визнанні права власності на нерухоме майно. Предметом позову у справі №922/1548/15 були вимоги про визнання «права власності на 1/2 частину нерухомого майна нежитлової будівлі літ. «А-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,7 кв.м.». Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання «згідно п.3.2. Договору №804 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме лівий павільйон 27.9 м2 нежитлової будівлі літ. «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,7 кв.м.». Наявність у тексті позовних вимог, що розглядається у даній справі слів «п.3.2. Договору №804» та «а саме лівий павільйон 27.9 м2», яких немає у предметі позову у справі №922/1548/15 робить предмети цих позовів нетотожними, що унеможливлює застосування до даних відносин п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на розірвання договору про сумісну діяльність як підставу для припинення провадження у справі необґрунтовано, так як постановою ХАГС від 17.08.2015р. у справі №922/1548/15 надана оцінка зазначеному договору від 18.06.2014р., в цьому договорі не зазначено, що розірвання має місце у зв'язку з невиконанням умов договору про сумісну діяльність, тому факт розірвання договору про сумісну діяльність не впливає на відносини оформлення права власності на спірний об'єкт.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст. ст. 357, 364, 367 ЦК України , ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2016 р. по справі №922/6104/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.02.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Барбашова С.В.