ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р.Справа № 922/6570/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Харків
до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Молодість", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 05.10.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2 (голова правління); ОСОБА_3, довіреність № 75 від 18.01.2016 року; ОСОБА_4, довіреність № 75 від 18.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Харків (позивач) 25.12.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Молодість", м. Харків, в якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір № 08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.07.2013 року, що укладений між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такт". Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6570/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 19 січня 2016 року об 15:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 січня 2016 року розгляд справи № 922/6570/15 відкладено на 04 лютого 2016 р. о 10:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 лютого 2016 року задоволено клопотання позивача в частині відкладення розгляду справи (вх. № 3573 від 03.02.2016 р.) та розгляд справи № 922/6570/15 відкладено на 24 лютого 2016 р. о 10:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

17.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 5509).

24.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи примірників банківських виписок по рахунку відповідача, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Також, в засіданні позивач підтримав подане раніше клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 5509 від 17.02.2016 р.).

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю та просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі (вх. № 5509 від 17.02.2016 р.), заслухавши думку учасників судового процесу з приводу вказаного клопотання, господарський суд зазначає про наступне.

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження у даній справі, позивач посилається на те, що вирішення даної справи № 922/6570/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" про визнання договору № 08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.07.2013 р. недійсним є неможливим до вирішення Харківським окружним адміністративним судом адміністративної справи № 820/588/15 за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців, легалізації громадських формувань Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії.

Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України закріплює вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зокрема, господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.16 Постанови №18 від 26.12.2011р. роз'яснено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Проте, суд зазначає, що розгляд Харківським окружним адміністративним судом адміністративної справи № 820/588/15 не може вважатись тією обставиною, що унеможливлює розгляд господарської справи № 922/6570/15. Крім того, слід вказати, що сторони не будуть позбавлені можливості звернутися до суду в порядку розділу ХІІІ ГПК України.

Таким чином, за висновками суду, в матеріалах господарської справи №922/6570/15 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та які є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

16.03.2011 року рішенням загальних зборів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" головою правління було обрано ОСОБА_2 (т.с. І а.с. 28-30).

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.08.2012 року по справі №5023/2998/12 за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Молодість", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт", м. Харків про зобов'язання укласти договір "Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території" позов було задоволено повністю та зобовязано спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю "Такт" укласти договір "Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території" з Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" у редакції запропонованій ОСББ "Молодість", яка є Типовою формою договору затвердженою постановою Кабінетом Міністрів України від 20 травня 2009р. № 529 (т.с. І а.с. 10-14).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2012 року вищевказане рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2012 року залишено без змін (т.с. 15-19).

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

08.07.2013 року між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такт" було укладено Договір №08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вказаний договір був підписаний та скріплений печатками сторін, з боку відповідача - ОСББ "Молодість" вищевказаний Договір підписано головою правління ОСОБА_2 (т.с. І а.с. 20-25).

20.05.2015 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/21135/14-ц визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Молодість" від 16.03.2011 року, закріпленого в протоколі від 16.03.2011 року (т.с. І а.с. 31-33).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.11.2015 року по справі №638/21135/14-ц, вищевказане заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року залишено без змін (т.с. І а.с. 35-37).

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує на тому, що судом визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Молодість" від 16.03.2011 року, що закріплене в протоколі від 16.03.2011 року, а саме, вказаним рішенням обрано головою правління ОСББ "Молодість" ОСОБА_2

Отже, позивачем наголошено, що в порушення ст. 203 Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 підписуючи оспорюваний договір, діяв за відсутності повноважень на його укладення, тобто, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Враховуючи вищенаведене, позивач, на підставі положень ст.ст. 203, 204, 215, 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір №08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.07.2013 року, що укладений між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Молодість" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такт".

Відповідач під час розгляду даної справи проти позову заперечив повністю, в обґрунтування своїх заперечень останнім наголошено про те, що в проваджені господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/332/15 за позовом ОСББ "Молодість" до ТОВ "Такт" про стягнення заборгованості щодо забезпечення надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з лютого 2012 р. по 31.12.2014 р. в сумі 18982,04грн., яка зупинена на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 25.02.2015р. за клопотанням ТОВ "Такт" (т.с. І а.с. 89-90).

Також, відповідачем наголошено на тому, що зобовязання щодо встановленого розміру внеску (тарифу) на утримання будинку та прибудинкової території згідно договору №08/07-1 від 13.07.2013р., який позивач намагається визнати недійсним, встановлено з окремим обумовленням попереднього договору від 01.09.2011р., а саме, позивач взяв на себе зобовязання підписати зміни до договору на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 898, яким було встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для ОСББ "Молодість" або укласти новий договір. Тобто, відповідачем наголошено, що керівництво ТОВ "Такт" намагається через постійні судові справи уникнути виконання зобовязання щодо утримання спільного майна багатоквартирного будинку, не розуміючи, що ці зобовязання настали не через укладений договір, а з часу набуття права власності на нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку.

Також, відповідачем в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог наголошено на тому, що позивач - ТОВ "Такт" протягом певного періоду часу не тільки сплачував встановлений розмір внеску згідно договору №08/07-1 від 13.07.2013р., а й оформлював відповідні документи щодо прийняття послуг (робіт), а саме підписував відповідні акти. Кошти, отримані від ТОВ "Такт" використовувались відповідачем за призначенням відповідно до встановленого плану-бюджету на рік.

Окрім того, відповідачем наголошено про те, що жодних аргументів та посилань щодо того, які саме права ТОВ "Такт" як співвласника було порушено іншими співвласниками ОСББ, у позовній заяві не наведено.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Також, ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Тобто, як витікає з положень Господарського процесуального кодексу України, норм Цивільного кодексу та Господарського кодексу, господарський суд розглядає спори на захист порушеного права.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першої ст. 638 вказаного Кодексу передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дані положення також закріплені в главі 20 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Приписи постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про визнання угод недійсними" передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач має довести наявність тих обставин з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Реалізуючі передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч. 2 ст.203 Цивільного кодексу України також не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним оскільки відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю, та скріплюється печаткою.

Статтею 10 Закону України Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку визначено, що для керівництва поточною діяльністю об'єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об'єднання, визначених статутом.

Правління є виконавчим органом об'єднання і підзвітне загальним зборам. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

До компетенції правління відноситься: підготовка кошторису, балансу об'єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; розпорядження коштами об'єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об'єднання кошторису; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням; ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об'єднання; скликання та організація проведення загальних зборів співвласників або зборів представників; призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення.

Згідно п. 4.7 статуту ОСББ "Молодість", правління об'єднання зі свого складу обирає голову правління і його заступника.

17 березня 2011 року на підставі заяви було укладено трудову угоду між ОСОБА_2 та ОСББ «Молодість», заява ревізована правлінням ОСББ, видано відповідний наказ та зроблено запис у трудову книжку. Таким чином з 17 березня 2011 року ОСОБА_2 та ОСББ «Молодість» перебувають у відносинах роботодавця та найманого працівника. ОСОБА_2 протягом всього періоду з початку діяльності виконував певні зобовязання щодо забезпечення виконання рішень загальних зборів членів обєднання та рішень правління, користуючись повноваженнями щодо дій без доручення від імені обєднання, укладання в межах своєї компетенції угод, розпорядження коштами обєднання відповідно до затвердженого кошторису. Голова правління виконував і виконує покладені на нього правлінням та співвласниками обовязки на постійній основі з оплатою праці відповідно до встановленої щомісячної заробітної плати. Відповідний запис зроблено у трудову книжку ОСОБА_2 Всі наступні правочини, які є наслідком виконання трудової угоди між ОСОБА_2 та правлінням ОСББ «Молодість», правлінням ОСББ до цього часу не заперечуються. Правління ОСББ «Молодість» у теперішній час не розглядає питання про переобрання голови правління ОСББ «Молодість».

Таким чином, голова правління ОСББ "Молодість", як його виконавчий орган, має повноваження діяти та укладати договори від імені ОСББ без надання йому додаткових повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці (Перша директива Європейського Союзу від 9 березня 1968 року (68/151/ЕЕС)).

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним, господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абз. 2 ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Водночас, визнання судом недійсним рішення загальних зборів ОСББ, на підставі яких керівником цього товариства було укладено спірний договір, не може бути підставою для визнання недійсним відповідного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів.

На час укладення спірного договору, обставини, встановлені у справі №638/21135/14-ц Дзержинського районного суду м. Харкова по визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Молодість" від 16.03.2011 року, закріпленого в протоколі від 16.03.2011 року не існували, у зв'язку з чим господарський суд дійшов висновку про те, що такі обставини не могли вплинути на дійсність спірного договору та не можуть бути підставою визнання недійсним укладеного договору №08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.07.2013 року, оскільки не спростовують факту законності дій голови правління ОСББ ОСОБА_2

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

У зв'язку з наведеним, судом враховується те, що позивачем - ТОВ "Такт" протягом певного періоду часу сплачувались встановлені розміри внесків на виконання умов договору №08/07-1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.07.2013 року.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що позивач не довів порушення його прав та обов'язків оспорюваним ним договором та відсутні правові підстави для визнання договору недійсним, наслідком чого є відмова у позові.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за немайновий характер спору в даному разі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_6