ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа № 925/391/14

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарях Ткаченку А.О., Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 за посадою (директор), ОСОБА_2 за довіреністю, відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 за довіреностями, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Фрост» до приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011» про стягнення 482316 грн. 21 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Фрост» звернувся в господарський суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, 482316 грн. 21 коп. боргу за поставлений товар та відшкодування судових витрат.

Відповідач 24.03.2014 року подав письмовий відзив на позовну заяву і 15.07.2014 року письмове доповнення до нього (т. 1 а.с. 81-82, 194), в якому проти позову заперечував з мотивів безпідставності і недоказаності позовних вимог, а саме неподання позивачем належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, підтвердження обставин укладення договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року та поставки позивачем на підставі цього договору і отримання відповідачем товару, які є предметом договору.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 24.07.2014 року (т. 2 а.с. 82-91), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року (т. 4 а.с. 67-74), в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2015 року рішення господарського суду Черкаської області від 24.07.2014 року і постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду (т. 4 а.с. 126-130).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 року справу прийнято до провадження і призначено до розгляду.

Під час нового розгляду справи сторони подали додаткові письмові пояснення з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у його постанові від 15.10.2015 року у цій справі, щодо обґрунтування, відповідно позову і заперечень на нього (т. 4 а.с. 150-151, 172-174, 212-217 - позивачем, 191-192, 193 - відповідачем).

В судових засіданнях представники позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (т. 2 а.с. 16-17, 18-25, т. 3 а.с. 180-183, т. 4 а.с. 150-151, 172-174, 212-217) підтримали, просили суд позов задовольнити в повністю, представники відповідача позов не визнали і просили суд в його задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві, додаткових письмових поясненнях до нього і клопотаннях (т. 1 а.с. 81-82, 114, 194 т. 3 а.с. 161-162, т. 4 а.с. 4-6, 27, 54-58, 191-192, 193).

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмовий відзив на позовну заяву відповідача, подані його представниками письмові клопотання, усні заперечення на позов в засіданнях суду, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності з іншими матеріалами справи суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

01.01.2011 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Фрост», як постачальник, і відповідач - закрите акціонерне товариство «Техносервіс», як покупець, уклали договір поставки № 010111, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості, якості та за ціною, вказаних у рахунках-фактурах, які є невідємними частинами даного договору, а покупець зобовязався прийняти і оплатити вартість товару на умовах даного договору та рахунків-фактур до нього. Сторони договору погодили усі істотні умови цього договору, зокрема, розділами 4, 8 договору погодили умови щодо вартості товару, порядку розрахунків, поставки і передачі товару.

Відповідно до Специфікації № 1 до договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року загальна вартість товару за цією специфікацією складає 2029229,21 грн., в т. ч. ПДВ 338204,87 грн. Передача обладнання постачальником покупцю здійснюється на умовах поставки DDP с. Мартусівка, Бориспільський р-н, Київська обл. (т. 1 а.с. 14, 15, т. 2 а.с. 239, 240).

ОСОБА_5 відповідача, витягів з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.10.2011 і 19.03.2014 року про його державну реєстрацію як юридичної особи та повідомлення про зміну найменування (т. 1 а.с. 16, 83-91, 92-93, 99-100, 195, 196) вбачається, що відповідач змінив свою назву на приватне акціонерне товариство «Техносервіс 2011», 24.05.2011 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, приватне акціонерне товариство «Техносервіс 2011» є правонаступником закритого акціонерного товариства «Техносервіс», його керівником (директором) та особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи відповідача без довіреності є ОСОБА_6, з 03.06.2011 року товариство користується печаткою з його найменуванням у новій редакції, про зазначене відповідач повідомив своїх контрагентів, в тому числі і позивача.

На виконання умов договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року та специфікації № 1 до нього позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату товару №№ 12, 13, 14 від 07.03.2011 року (т. 1 а.с. 17, 19, 21), №№ 32, 33 від 18.03.2011 року (т. 1 а.с. 23, 25), № 38 від 22.03.2011 року (т. 1 а.с. 27), № 51 від 30.03.2011 року (т. 1 а.с. 29), №№ 132, 134, 135 від 29.04.2011 року (т.1 а.с. 33, 31, 35), № 133 від 10.05.2011 року (т. 1 а.с. 37), № 137 від 11.05.2011 року (т. 1 а.с. 39), а всього на загальну суму 2193774,91 грн.

По видатковим № 25 від 23.03.2011 року (т. 1 а.с. 28), № 27 від 31.03.2011 року (т. 1 а.с. 30, т. 2 а.с. 241), №№ 5/043, 5/044, 5/045, 5/046, 5/047, 5/048, 5/049, 5/050, 5/051, 5/052 від 31.05.2011 року (т. 1 а.с. 18, 20, 22, 24, 26, 32, 34, 36, 38, 40), накладним позивач передав, а відповідач отримав товар всього на загальну суму 2193774,91 грн.

В тексті договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього, рахунках на оплату, видаткових накладних найменування покупця зазначалось як закрите акціонерне товариство «Техносервіс», в цих же документах, за виключенням рахунків на оплату, виписаних в односторонньому порядку постачальником, і видаткової накладної № 25 від 23.03.2011 року, підпис підписанта зі сторони покупця посвідчено печаткою приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011», на видатковій накладній № 5/049 від 31.05.2011 року рукописним текстом зроблено напис «Документи отримані 07.06.2011 року».

В період з 16.03.2011 по 31.05.2011 року позивачем виписано відповідачу податкові накладні на загальну суму поставок по договору № 010111 від 01.01.2011 року у розмірі 2193774,91 грн., в тому числі податкова накладна від 31.03.2011 року № 37 на суму поставки 1729229,21 грн. (т. 1 а.с. 101-113).

25.06.2011 року за вих. № 25/06/11-01 позивачем вручено відповідачу повідомлення (т. 2 а.с. 204) про проведення коригування кількісних і вартісних показників в податкових накладних за взаємною згодою сторін у звязку з допущенням бухгалтерської помилки в даті фактичного відвантаження обладнання за договором поставки № 010111 від 01.01.2011 року та специфікації № 1 до нього. Наслідком зазначеного коригування є зменшення податкового зобовязання у позивача і податкового кредиту у відповідача. До повідомлення додано копії необхідних документів, в тому числі договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього, видаткової накладної № 27 від 31.03.2011 року, податкової накладної № 37 від 31.03.2011 року. Отримання повідомлення підтверджено підписом директора ПрАТ «Техносервіс 2011» ОСОБА_6, посвідчено печаткою товариства.

Із завірених банком виписок із банківського рахунку позивача вбачається, що в період з 16.03.2011 по 31.10.2011 року відповідачем проведено 17 оплат товару на користь позивача на загальну суму 1711458,7 грн. В платіжних документах зазначено призначення платежів: плата за холодильне обладнання по Мартусовкі, згідно договору № 010111 від 01.01.2011 року, за виключенням платіжного доручення № 720 від 05.07.2011 року, де призначенням платежу зазначено: плата за товар згідно рахунків №№ 12-14, 32, 33, 132 від 29.04.2011 року (т. 1 а.с. 41-43).

Актом здачі-прийняття робіт від 19.01.2011 року, товаророзпорядчими, митними і перевізними документами (т. 1 а.с. 135-161, т. 2 а.с. 26-27), поданими позивачем, підтверджується придбання товару позивачем, ввезення цього товару на митну територію України і отримання товару від перевізника (експедитора) позивачем у с. Мартусовка Бориспільського району Київської області.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача з оплати за поставлений товар по договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року складає 482316,21 грн. (т. 1 а.с. 44, т. 3 а.с. 180-183), вимога позивача про стягнення зазначеної суми грошових коштів є предметом спору у справі, що розглядається.

Письмова вимога позивача від 14.02.2014 року до відповідача про добровільну сплату спірної заборгованості відповідачем отримана 25.02.2014 року (т. 1 а.с. 45-51, 52), проте не виконана.

З метою перевірки обґрунтованості позову і заперечень на нього, за клопотанням відповідача (т. 1 а.с. 114), ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.03.2014 року було призначено судову криміналістичну експертизу (т. 1 а.с. 118-120).

За результатами проведення судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи у господарській справі № 925/391/14, судовими експертами КНДІСЕ складено висновок № 3709/14-33/3710/14-32/7092/14-33 від 27.06.2014 року, із якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_6 у договорі поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього, видатковій накладній № 27 від 31.03.2011 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою. У договорі поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього, видатковій накладній № 27 від 31.03.2011 року відтиски печатки приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011» нанесені однією печаткою, яка належить цьому товариству (т. 1 а.с. 171-191).

Із висновку експертів КНДІСЕ13691/13692/14-32 від 29.01.2015 року (т. 3 а.с. 2-15), складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2014 року (т. 2 а.с. 227-230), також вбачається, що підписи від імені ОСОБА_6 у договорі поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього, видатковій накладній № 27 від 31.03.2011 року, а також у повідомленні від 25.06.2011 року № 25/06/11-01 виконані не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6

Скасувавши рішення господарського суду Черкаської області від 24.07.2014 року і постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року, якими відмовлено повністю у задоволенні позову, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.10.2015 року у цій справі прийшов до висновків, зокрема, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав на стягнення з відповідача на користь позивача 482316,21 грн. з мотивів недоведеності позивачем факту передачі відповідачеві спірного майна холодильного обладнання за накладною № 27 від 31.03.2011 в розумінні положень статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України, є передчасними з огляду на наступне:

відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію;

судами не прийнята до уваги податкова накладна № 37 від 31.03.2011, оскільки вона виписана самим позивачем та не містить відміток вручення її відповідачу для формування податкового кредиту;

податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна фіксує виникнення податкових зобов'язань продавця і відображається в реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Судами не досліджувався облік податкових накладних обох сторін;

судами не досліджено та не взято до уваги банківські виписки, відповідно до яких відповідачем оплачено за поставку холодильного обладнання згідно з договором № 010111 від 01.01.2011 на суму 1661458,70 грн.

Передавши справу на новий розгляд до місцевого господарського суду касаційний суд, при цьому, зазначив про необхідність врахування викладеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Із реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2011 року, поданого відповідачем до декларації з податку на додану вартість (т. 2 а.с. 177-195) вбачається, що за звітний податковий період приватне акціонерне товариство «Техносервіс» отримання податкової накладної № 37 від 31.03.2011 позивача, як постачальника, не відображало. Із додаткових письмових пояснень відповідача до відзиву на позовну заяву від 13.01.2016 року (т. 4 а.с. 191-192) і пояснень представників відповідача в засіданні суду слідує, що інші документи податкової звітності приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011» за 2011-2012 рік за давністю не збереглись, відсутність на видатковій накладній № 27 від 31.03.2011 року відбитку печатки ЗАТ «Техносервіс», відсутність підпису уповноваженого представника ЗАТ «Техносервіс» на вказаній накладній в сукупності з не включенням позивачем податкової накладної № 37 від 31.03.2011 року на суму ПДВ 288204,87 грн. до Єдиного реєстру податкових накладних у квітні 2011 року та не відображення даної господарської операції у податковій декларації з ПДВ за березень 2011 року, яка подавалась позивачем у квітні 2011 року, свідчать про фіктивність цих наданих позивачем документів.

Із письмових пояснень позивача до позову від 19.01.2016 року (т. 4 а.с. 212-217) і доданих до них документів податкової звітності позивача за період з лютого по червень 2011 року включно, зокрема, вбачається, що видана позивачем податкова накладна № 37 від 31.03.2011 року, а відповідно і податкові зобовязання позивача за нею на суму ПДВ у розмірі 288204,87 грн., разом з уточнюючим розрахунком податкових зобовязань зареєстровані Державною податковою інспекцією у Подільському районі м. Києва 29.06.2011 року, що не спростовується відповідачем.

Крім того, із довідок Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва від 03.04.2014 № 3086/10/26-56-15-01-50 (т. 1 а.с. 134, т. 4 а.с. 153-154), від 23.11.2015 № 14608/10/26-56-11-01-23 (т. 4 а.с. 156-157), від 18.01.2016 року № 318/10/26-56-11-0123 вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Фрост» задекларував на користь приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011» податкові зобовязання, а останній використав податковий кредит, зокрема, на суму 288205 грн.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, вимоги позивача та заперечення відповідача витікають із суті їх прав та обовязків за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 1, 2 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 201.10. статті 201 Податкового кодексу України в редакції від 23.12.2010 року визначено, що: податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до Державної податкової адміністрації України є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Згідно з пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних. Згідно з п. 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї (далі - податкова накладна та/або розрахунок коригування), до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Реєстр) платників податку на додану вартість - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, які містяться у Реєстрі.

Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (редакція 2000 року, україномовний варіант), терміни групи "D"-терміни, за яких продавець має нести всі витрати та ризики, необхідні для доставки товару до місця призначення будь-яким видом транспорту зі сплатою мита (DAF, DES, DEQ, DDU і DDP). Відповідно до "D"-термінів продавець відповідає за прибуття товару в узгоджене місце чи пункт призначення на кордоні чи то всередині країни імпорту. Продавець зобов'язаний нести всі ризики й витрати щодо доставки товару до цього місця (пункту). Правила використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 (далі - Інкотермс 2010) введені в дію Міжнародною торговою палатою (МТП) з 01.01.2011 року, Інкотермс 2010 відповідає термінам поставки згідно з Інкотермс 2000.

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що договір поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікація № 1 до нього зі сторони покупця, яким є відповідач, підписані не директором товариства ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням його підпису, підпис цієї особи посвідчено однією із печаток, яка належить товариству.

Виписані позивачем рахунки-фактури є одностороннім документом, виданим позивачем, письмові докази їх вручення відповідачу відсутні, їх вручення відповідачу підтверджується поясненнями представників позивача в засіданні суду і, частково, №№ 12-14, 32, 33, 132 від 29.04.2011 року відповідачем у його платіжних документах. В цих же платіжних документах відповідачем зазначено посилання на договір поставки № 010111 від 01.01.2011 року у призначеннях платежів.

Оформлення видаткових накладних до договору здійснено сторонами з порушенням вимог ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 2.4. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, декларування податкових зобовязань по спірних господарських операцій поставки товару позивачем проведене, але з порушенням норм статті 201, пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Проте, наявність печатки відповідача на договорі, специфікації до нього, на видаткових накладних в графі про отримання товару, часткова оплата товару відповідачем, відсутність підтвердженої інформації про викрадення печатки відповідача чи зловживання службовим становищем працівників відповідача щодо використання печатки товариства в сукупності, на думку суду, свідчать про наявність події укладення договору і його часткового виконання сторонами.

Документи, які підтверджують декларування позивачем своїх податкових зобовязань по господарських операціях поставки на підставі договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, а також придбання товару позивачем, ввезення цього товару на митну територію України і отримання товару від перевізника (експедитора) позивачем у місці, яке співпадає з місцем призначення поставки товару по договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року є непрямими доказами укладення сторонами договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього і часткового виконання цього договору сторонами.

Порушення позивачем правил бухгалтерського обліку і податкової звітності є підставою його відповідальності саме зі ці дії, за вчинене порушення позивач поніс відповідальність у виді штрафу (платіжне доручення від 29.06.2011 року № 365). Проте. зазначені обставини навіть у сукупності з ненаданням позивачем довіреностей відповідача на отримання товару від позивача і доказів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не спростовує висновку суду про встановлення наявності події укладення сторонами договору і вчинення дій на його виконання позивачем повністю, а відповідачем частково.

Натомість твердження відповідача про не укладення договору поставки № 010111 від 01.01.2011 року, специфікації № 1 до нього і неотримання ним за цим договором товару, зокрема по видатковій накладній № 27 від 31.03.2011 року, суд вважає неправдивим, спрямованим на ухилення від виконання договірного зобовязання щодо оплати отриманого товару.

Нормами Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:

господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства (ч. 3 ст. 43);

сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч. 3 ст. 22);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33);

обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34);

висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього кодексу;

господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43).

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відтак, з врахуванням обставин справи, умов договору поставки та вищенаведених приписів законодавства, суд вважає, що оскільки відповідач порушив договірне зобовязання про оплату товару, отриманого по договору поставки, стягнення простроченої суми основного боргу в розмірі 482316,21 грн. є правом позивача, якому кореспондується зобовязання відповідача, набутими на підставі договору. Заявлені вимоги про стягнення цих грошових сум суд вважає обґрунтованими, доказаними, розрахованими у відповідності з умовами договору, тому позов визнає таким, що підлягає задоволенню повністю, а заперечення відповідача відхиляє внаслідок їх необґрунтованості.

На підставі статті 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 9646,35 грн. та 1702 грн. сплати за проведення судової експертизи, що разом складає 11348 грн. 35 коп..

Керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Техносервіс 2011», ідентифікаційний код юридичної особи 02132639, місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Фрост», ідентифікаційний код юридичної особи 37391785, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 71 482316 грн. 21 коп. боргу, 11348 грн. 35 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 10.03.2016 року.

Суддя В.М. Грачов