РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/1284/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"

про визнання договору недійсним

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Андрієвська О.В. (довіреність № 739 від 31.12.2015)

від відповідача: Печеній Л.Р. (довіреність № 38-123/03 від 12.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (відповідача) про визнання договору №17/1198П-09 від 25.11.2014 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір №17/1198П-09 про надання послуг від 25.11.2014 укладений з порушенням КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (відповідачем) господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), у зв'язку із чим, на підставі ч.1 ст. 207 ГК України має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/1284/16, розгляд справи призначено на 16.02.2016.

12.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

12.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що спірний договір було укладено за результатами процедури державних закупівель, а Статутом відповідача передбачено право останнього на надання платних послуг відповідно до укладених угод на договірній основі, пов'язаних з діяльністю підприємства на замовлення юридичних та фізичних осіб. Також, відповідач зазначає, що діяльність, яка є предметом спірного договору, не віднесена до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 розгляд справи №910/1284/16 відкладено на 10.03.2016.

29.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надішли письмові заперечення проти відзиву.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.2016 надав пояснення по суті позовних вимог, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень на позов, проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивачем, замовником) та Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації, в подальшому, відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270, перейменовано на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (відповідачем, виконавцем) укладено договір №17/1198П-09 про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору, позивач доручає, а відповідач приймає на себе зобов'язання надавати послуги з:

ведення обліку споживачів (кількість зареєстрованих та проживаючих осіб, наявність пільг за пільговими категоріями, наявність квартирних засобів обліку, їх кількість, типи, моделі та міжповіркові інтервали та інша інформація, яка впливає на визначення обсягів та вартості наданих споживачу комунальних послуг), підтримання бази даних позивача в актуальному стані (коригування даних споживачів у разі зміни), (пп. 2.1.1);

отримання від споживачів, а також облік та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг (за категоріями), компенсацій та субсидій, що надаються споживачам, внесення інформації до бази даних, оформлення відповідних документів (в тому числі довідок) для споживачів, замовника та державних органів, до функцій яких входить соціальний захист населення (пп. 2.1.2.);

визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг окремо взятого споживача, групи споживачів;

ведення розрахунків зі споживачами комунальних послуг відповідно до тарифів на комунальні послуги, встановлених уповноваженим органом, що включає:

ведення особових рахунків споживачів з повною інформацією, необхідною для формування рахунків підприємством, що здійснює виготовлення таких рахунків споживачам;

щомісячне нарахування плати споживачам за комунальні послуги відповідно до первинних документів, ведення оборотно-сальдової відомості за кожним особовим рахунком окремо в розрізі видів послуг з урахуванням пільг, субсидій та компенсацій;

ведення обліку наданих споживачам комунальних послуг, визначення обсягу наданих комунальних послуг за показами засобів обліку, за нормами споживання або іншим передбаченим законодавством способом;

проведення комісійних обстежень приміщень споживачів за участю (в разі необхідності) представника замовника;

проведення перерахунків за погодженням із замовником та за наявності відповідних доказових матеріалів за комунальні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, в інших випадках, передбачених діючим законодавством, проведення перерахунків за комунальні послуги за рішенням суду;

складання узагальнених відомостей для замовника щодо перерахунків плати за комунальні послуги (пп. 2.1.3.);

розгляд, надання обґрунтованої відповіді споживачам на звернення, скарги, заяви, вимоги та претензії в установлені законодавством терміни, надання інформації та результатів розгляду звернень від споживачів або державних та громадських установ замовнику (пп. 2.1.4.);

надання замовнику або за дорученням замовника підприємству, що здійснює виготовлення рахунків на сплату комунальних послуг, доступу до бази даних (обліку) споживачів, необхідної для виготовлення рахунків на сплату комунальних послуг, а також надання замовнику інформації, звітів та документів, що стосуються надання послуг за цим договором, в т. ч. ведення виконавцем обліку споживачів та розрахунків з ними (пп. 2.1.5.);

взяття лічильників на абонентський облік за дорученням замовника, ведення бази даних про інтервали повірки засобів обліку, зняття початкових показань з засобів обліку для визначення обсягу споживання комунальних послуг споживачем, подальше оформлення необхідних документів, а також внесення до облікової бази початкових показників квартирних засобів обліку (пп. 2.1.6);

інформування споживачів за письмовим завданням замовника про перерви в наданні комунальних послуг, терміни проведення аварійно-відновлювальних та ремонтних робіт, робіт із реконструкції обладнання замовника (пп. 2.1.7.);

доставка споживачам рахунків та квитанцій на оплату комунальних послуг за розрахунковий період щомісячно за письмовим завданням замовника та у визначені ним строки (пп. 2.1.8.);

проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи серед споживачів стосовно комунальних послуг; проведення разом із представниками замовника спільних дій по відключенню послуг у разі виявлення бездоговірного користування комунальними послугами (пп. 2.1.9.).

Сторонами погоджено, що договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками та діє до 31 грудня 2014 року. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення (п.п. 9.1., 9.3.).

Звертаючись до суду, позивач просить визнати договір №17/1198П-09 про надання послуг від 25.11.2014 недійсним, посилаючись на невідповідність його положенням ст. 207 ГК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не було створено з метою здійснення діяльності щодо оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язаної з цим діяльності, вказаний вид економічної діяльності не вказано, ні у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні в Статуті відповідача, а відтак, діяльність останнього визначена у договорі не відповідає меті створення відповідача. Зазначене свідчить про порушення відповідачем встановлених ст. 207 ГК України меж господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) та наявність підстав для визнання договору №17/1198П-09 про надання послуг від 25.11.2014 недійсним.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Оспорюючи дійсність договору №17/1198П-09 про надання послуг від 25.11.2014, позивач посилається на укладення його відповідачем з порушенням ним господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як вбачається зі змісту статті 55 Господарського кодексу України, господарською компетенцією є сукупність господарських прав та обов'язків суб'єктів господарювання учасників господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність.

Згідно із ч. 3 ст. 55 ГК України, суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Отже, реалізація господарської компетенції полягає у здійсненні суб'єктами господарювання своїх прав та обов'язків.

У відповідності до положень статті 9 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про види діяльності юридичної особи.

Згідно із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстрованими видами діяльності КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" є: код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об'єктів; код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; код КВЕД 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (основний).

В силу приписів статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, однією із основних ознак підприємницької діяльності, та відповідно, такої діяльності, за якою суб'єкт такої діяльності має бути зареєстрований у визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" порядку, є її систематичність.

Реєстрація відповідача як суб'єкта господарської діяльності за певними видами діяльності надає йому право здійснювати таку діяльність з метою отримання прибутку на постійній основі, однак, не виключає право відповідача, бути суб'єктом інших цивільно-правових угод, які не направлені на здійснення систематичної діяльності з отримання прибутку.

Водночас, у відповідності до положень Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 № 1775-III (чинного на час укладення оспорюваного договору) послуги, визначені у договорі №17/1198П-09 від 25.11.2014 не відносяться до видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а відтак укладення спірного договору не потребувало отримання дозволу (ліцензії).

Згідно із частинами 1, 3 статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Враховуючи те, що вищенаведеними положеннями ст. 91, ст. 92 ЦК України закріплено принцип загальної (універсальної) правоздатності юридичних осіб, а послуги, які надаються відповідачем за оспорюваним договором не є видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, то сам лише факт відсутності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань такого виду діяльності жодним чином не впливає на право відповідача її здійснювати.

Статтею 43 ГК України передбачено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (ст. 44 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

При цьому, підприємства в Україні здійснюють свою діяльність відповідно до вимог статей 62 - 71 цього Кодексу, якщо інше щодо підприємств окремих видів не передбачено цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (ч. 1 ст. 72 ГК України).

Згідно із ч. 3 ст. 62 ГК України, підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту.

Статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 57 ГК України).

Враховуючи вищевикладене підприємство здійснює свою господарську діяльність відповідно до його мети і предмету діяльності, вказаними у статуті. Водночас можливе виникнення інших прав та обов'язків, прямо не передбачених статутом, але при умові, якщо вони не суперечать чинному законодавству і цілям діяльності цього підприємства.

Дослідивши наявний в матеріалах справи Статут Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації (редакція якого була чинна на час укладення оспорюваного договору), затвердженого розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації №90 від 17.02.2014, судом встановлено, що згідно із п. 1.9. Статуту, відповідач від свого імені укладає договори та контракти, набуває майнових та немайнових прав.

Розділом третім Статуту КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації визначено, що підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, метою створення якого, зокрема, є господарська діяльність для досягнення економічних та соціальних результатів, спрямованих на отримання прибутку, шляхом використання майна, наданого підприємству, усунення аварій внутрішньо інженерних комунікацій житлового фонду та інших об'єктів соціального призначення, виконання повноважень замовника у сфері житлово-комунальних послуг, капітального ремонту об'єктів житлово-комунального та соціального призначення на території Солом'янського району м. Києва. Предмет діяльності підприємства є, зокрема, надання платних послуг відповідно до укладених угод на договірній основі, пов'язаних з діяльністю підприємства на замовлення юридичних та фізичних осіб; надання інформаційно-консультативних послуг.

Згідно із вказаним розділом Статуту, КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві держаної адміністрації може здійснювати і інші вили діяльності, якщо вони не заборонені чинним законодавством України і відповідають меті, визначеній Статутом підприємства.

Підприємство самостійно планує свою оперативну та фінансово-господарську діяльність, визначає стратегію та основні напрями діяльності, реалізує свою продукцію, послуги, залишки від виробництва (п.п. 5.1.1., 5.1.2.).

Аналогічні положення щодо діяльності відповідача, також, відображені у Статуті Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 9 від 06.01.2015 (чинного після перейменування відповідача).

Так, пунктом 2.2.22 Статуту КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", передбачено, що предметом діяльності КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" є надання платних послуг фізичним та юридичним особам, пов'язаних з діяльністю підприємства.

У відповідності до п. 2.2.45 Статуту відповідача предметом діяльності КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" є інші види діяльності, які не заборонені законодавством.

Разом з тим, юридичні особи здатні вчиняти правочини та мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом (ст. ст. 3, 208 ЦК України, ст. 43 ГК України).

З огляду на вищенаведені положення законодавства та Статуту відповідача, останній на власний розсуд може здійснювати будь-яку діяльність, що не суперечить закону, в тому числі, надання послуг, що передбачені договором №17/1198П-09 від 25.11.2014. При цьому, як встановлено судом, послуги, зазначені в оспорюваному договорі не суперечать меті діяльності відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом частини 1 статті 207 Господарського кодексу України правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

В той же час, дане положення Господарського кодексу України суперечить нормам цивільного законодавства (ст.ст. 91, 92 Цивільного кодексу України), яке визнає усіх юридичних осіб наділеними загальною правосуб'єктністю.

Суд зазначає, що коло правочинів, які мають право укладати суб'єкти господарювання, не визначається якимось вичерпним переліком і не обмежується лише тими правочинами, які витікають з основного змісту їх діяльності. Отже, недійсними з указаної підстави повинні визнаватися лише ті правочини, які прямо суперечать цілям юридичної особи, вказаним у законі, що регулює її діяльність, або в установчих документах.

Однак, при розгляді спору у даній справі, судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що оспорюваний правочин прямо суперечить цілям юридичної особи - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", вказаним в її установчих документах.

Доказів наявності будь-яких порушень господарської компетенції позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання недійсним договору №17/1198П-09 про надання послуг від 25.11.2014, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" про визнання договору №17/1198П-09 від 25.11.2014 недійсним.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2016.

Суддя С.О. Турчин