ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 916/1579/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Воронюка О.Л.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників учасників процесу:

прокурор - Коломійчук І.О. за посвідченням;

від Одеської обласної державної адміністрації - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ "Північне Причорномор'я" - ОСОБА_2 за довіреністю;

Інші представники учасників процесу в судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 02 грудня 2015 року

по справі №916/1579/14

за позовом Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі:

- Одеської обласної державної адміністрації;

- Білгород-Дністровської районної державної адміністрації;

- Державної інспекції сільського господарства в Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області

про розірвання договору оренди, повернення земельної ділянки та стягнення 477218,84 грн. шкоди

ВСТАНОВИВ

У квітні 2014 року заступник Білгород Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю „Північне Причорномор'я (далі ТОВ „Північне Причорномор'я) про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 31.05.2008 р. між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ТОВ „Північне Причорномор'я, загальною площею 7,2866 га, у тому числі 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га під іншими захисними насадженнями та 0,6951га інші вкриті деревною рослинністю, що розташована на території Удобненської сільської ради; зобовязання ТОВ „Північне Причорномор'я повернути до державної власності Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку, орендовану на підставі договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 р., загальною площею 7,2866 га.; стягнення з ТОВ „Північне Причорномор'я на користь Одеської обласної державної адміністрації шкоди, заподіяну внаслідок нецільового використання земельної ділянки в сумі 477218,84 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.11.2014 р. відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, стягнуто з Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області по 4474,05 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року рішення господарського суду Одеської області від 07.11.2014р. у справі №916/1579/14 скасовано, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 р. та рішення господарського суду Одеської області від 07.11.2014 р., а справу №916/1579/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2015 року (головуючий суддя Д'яченко Т.Г., судді Рога Н.В., Оборотова О.Ю.) у задоволені позову відмовлено, стягнуто з Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області, Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Одеській області по 2398 грн. 57 коп. судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що земельна ділянка передана ТОВ «Північне Причорноморя» за договором оренди від 31.05.2008 р., використовується за цільовим призначенням, позаяк передавалась земельна ділянка товариству для розміщення обєкту будівництва - Човнової станції. Доказів, які б підтверджували визнання недійсними та скасування правовстановлюючих документів на введену в експлуатацію завершену будівництвом Човнову станцію, яка знаходиться на земельній ділянці, що була передана ТОВ «Північне Причорноморя» на підставі спірного договору, ані прокурор, ані позивачі суду не надали. Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що матеріалами справи не підтверджений факт використання ТОВ «Північне Причорноморя» земельної ділянки не за цільовим призначенням, а отже не доведена наявність визначених законом підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.08.2008 р., укладеного між Білгород-Дністровською райдержадміністрацією та ТОВ «Північне Причорноморя». Прокурором не було вмотивовано й те, що земельна ділянка загальною площею 7,2866 га підлягає поверненню саме Одеській обласній державній адміністрації, а отже позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської райдержадміністрації та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на думку суду, підстави для задоволення позову про розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 року, укладеного між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ТОВ "Північне Причорномор'я" з підстав нецільового використання земельної ділянки, та зобов'язання відповідача повернути зазначену земельну ділянку і стягнення шкоди в сумі 477218,84 грн., відсутні.

Не погодившись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернувся заступник прокурора Одеської області з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015 у справі №916/1579/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 19, 20, 51, 60, 61, 96, 118, 122, 123, 143, 188 Земельного кодексу України, ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. 15, 24, 25, 32, 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 1 Закону України «Про землеустрій», ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 610, 629, 783, 785 ЦК України, ст.ст. 35, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6, постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них.

Як зазначає апелянт, в порушення ст. 43 ГПК України, судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано оцінки тому, що прокурором на підтвердження позовних вимог, у відповідності до положень ст.ст. 33, 34 та 36 ГПК України, надано належні та допустимі докази, зокрема, акт перевірки від 27.08.2012, протокол № 000104 від 27.08.2012 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53 Кодексу України про адміністративне правопорушення та п. «ґ» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, припис про усунення виявлених порушень, а саме нецільового використання земельної ділянки від 27.08.2012 за № 000263, постанову про накладення адміністративного стягнення за нецільове використання земельної ділянки від 17.09.2012 №000098, що складені Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області за результатами перевірки додержання вимог земельного законодавства ТОВ „Північне Причорномор'я при використанні орендованої земельної ділянки під розміщення Човнової станції за адресою: комплекс будівель та споруд № 9, Удобненська сільська рада, Білгород-Дністровський район.

Апелянт зазначає, що незважаючи на те, що ці докази прямо вказують на нецільове використання земельної ділянки, судом у порушення вимог ст. 43 ГПК України матеріали перевірки органу контролю взагалі не досліджено, правової оцінки їм не надано. Інші докази у справі також судом залишено без уваги та оцінки.

Скаржник вважає, що відповідачем порушено пункт 22 договору оренди земельної ділянки, яким передбачено обмеження щодо користування земельною ділянкою згідно з вимогами ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України. Зокрема, заборона у прибережених захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах здійснювати будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Суд не врахував, на думку апелянта, що спірна земельна ділянка розташована на правому березі річки Дністер, належить до земель водного фонду і включає 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га суші з захисними насадженнями та 0,6951 га суші, вкритої деревною рослинністю.

Також, скаржник відзначає, що актом передачі межових знаків по земельній ділянці, складеному 11.02.2009, встановлено межі земельної ділянки в натурі: з них 6,5681 га - під гідротехнічними спорудами (дамби), 0,7184 га - внутрішні проїзди та площі; 9350 га - під водою (канали), у тому числі 1,9134 га складають обмеження згідно зі ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України, тобто прибережна захисна смуга.

Утім, як вказує апелянт, за результатами обстеження сертифікованим інженером-землевпорядником спірної земельної ділянки установлено, що в межах прибережної захисної смуги р. Дністер площею 1,4933 га знаходяться капітальні будівлі та човнові гаражі.

Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України апелянт зазначає, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлено законом. Таким чином, на думку апелянта, при розгляді зазначеного питання необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначені в Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 12.11.2014 у справі № 6-179цс14. У звязку з цим, апелянт наголошує, що земельна ділянка, надана у користування відповідачеві, за виключенням боліт, перебуває в межах прибережної смуги, що залишено судом поза увагою.

Апелянт відзначає, що пунктом 14 договору оренди землі від 31.08.2008 передбачено цільове призначення земельної ділянки водного фонду - для розміщення «Човнової станції». Утім, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про цільове використання переданої йому в оренду земельної ділянки та визнав належним доказом Дозвіл № 20, виданий 21.02.2008 ОСОБА_3 ДАБК в Одеській області Товариству на виконання будівельних робіт з інженерного забезпечення човнової станції. Так, на думку апелянта, суд безпідставно ототожнив зазначені обєкти з обєктами стаціонарної рекреації з ознаками капітальної забудови, які відповідач побудував у порушення вищевказаних вимог законодавства та умов договору оренди, не врахувавши, що цей дозвіл видано на виконання зовсім інших робіт.

При цьому, як зазначає апелянт, судом залишено поза увагою, що на час передачі в оренду земельної ділянки у 2006 році будівництво «Човнової станції» вже було завершено та відповідачем 18.08.2006 зареєстровано право власності на споруди станції, до яких увійшли обвідний канал, дамби, ґрунтовні майданчики та підїзди. Це підтверджується, у тому числі, оскарженим договором оренди земельної ділянки, у пункті 3 якого зазначено, що на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна - гідротехнічні споруди Човнової станції, які належать орендарю на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2006 виданого відповідно до розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 31.07.2006 за № 816/2006.

Проте, скаржник зазначає, що матеріали справи свідчать, що відповідачем протягом 2008-2011 років здійснено інше будівництво, зокрема, котеджних будинків з ознаками капітальної забудови.

Як зазначає апелянт, усупереч вимогам ст. 35 ГПК судом залишено поза увагою, що ці обставини вже встановлено рішеннями суду у господарській та цивільній справах, а саме у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року у справі №916/1957/14 та у рішенні апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 у цивільній справі №22ц/785/7450/13, а отже, вони не підлягають додатковому доказуванню.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення зазначено про наявність у відповідача акту готовності обєкту до експлуатації від 17.06.2009 № 3394 та Свідоцтва про відповідність збудованого обєкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил №15000394. Утім, на думку скаржника, ці документи лише вказують на готовність до експлуатації Човнової станції з інженерними спорудами станом на 17.06.2009, будівництво якої проведено ще у 2005-2008 роках на замовлення ТОВ «Північне Причорноморя».

При цьому, як зазначає апелянт, судом не враховано вищезазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 у цивільній справі №22ц/785/7450/13, у якому надано правову оцінку зазначеному Акту готовності та вказано, що з нього вбачається про здійснення будівельних і монтажних робіт в період часу з січня 2005 року по грудень 2008 року. Інвестиційні ж договори в основному укладалися в період з січня 2009 року по травень 2012 року, тобто будівництво котеджних будинків не охоплюється цим актом.

В своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що судом не надано правової оцінки тому факту, що на окремі «будівлі та споруди Човнової станції», які являють собою котеджні будинки, 11 фізичних осіб відповідно до договорів купівлі-продажу зареєстрували права приватної власності з присвоєнням номерів цим будинкам (будинок № 70, будинок № 59 і т.д.), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2015. Всі будівлі перебувають на одній земельній ділянці, на що вказує один і той же кадастровий номер, а також адреса Човнової станції: комплекс будівель та споруд № 9, Удобненська сільська рада, Білгород-Дністровський район. Крім того, відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 20.11.2014, наявного в матеріалах справи, більше 100 осіб вже отримали свідоцтва про право власності на будівлі і споруди вказаного обєкту.

Отже, на думку скаржника, суд не врахував, що відповідно до підпункту 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду» договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці іншою особою.

Апелянт вважає, що судом при вирішенні справи невірно застосовані вимоги ч. 5 ст. 20 Земельного Кодексу України щодо можливості користувача самостійно визначати вид користування земельної ділянки в межах певної категорії земель. По-перше, ст. 20 доповнено частиною 5 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» № 1702- VI лише 05.11.2009, тобто після будівництва котеджних будинків. По-друге, згідно з вказаними нормами використовуватись земельна ділянка має з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Між тим, остання взагалі відсутня, а містобудівна документація предметом дослідження суду не була.

Таким чином, апелянт вважає, що будівництво ТОВ «Північне Причорноморя» цих обєктів суперечить цільовому призначенню земельної ділянки, визначеному договором оренди.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що спірний договір оренди відповідно до приписів ст. 32 Закону України «Про оренду землі» має бути розірваний, а шкода, завдана нецільовим використанням земельної ділянки відшкодована на користь власника землі Одеської обласної державної адміністрації, що обґрунтовано і в позові, і в письмових поясненнях прокурора, наданих в ході розгляду справи.

Окрім того, скаржник вважає висновок суду про необґрунтованість вимоги про повернення земельної ділянки Одеській обласній державній адміністрації таким, що не відповідає матеріалам справи виходячи з наступного.

Так, апелянт відзначає, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч. ч. 3 та 7 ст. 122 ЗК України. Зокрема, за виключенням передачі земельних ділянок районними державними адміністраціями за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Таким чином, на думку апелянта, оскільки спірна земельна ділянка передавалась ТОВ «Північне Причорноморя» для розміщення Човнової станції, що не підпадає ні під один вид використання землі, передбачений ч. ч. 3 та 4 ст. 122 ЗК України, то відповідно до норм чинного на той час законодавства, повноваження по розпорядженню цією земельною ділянкою належали Одеській обласній державній адміністрації, а не Білгород-Дністровській районній державній адміністрації, якою видано оскаржуване розпорядження та укладено спірний договір з перевищенням владних повноважень. Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, розпорядження якими здійснюється Одеської обласною державною адміністрацією, прокурором подано позов саме в її інтересах, а участь Білгород-Дністровської районної державної адміністрації у вказаній справі у якості позивача обумовлюється тим, що райдержадміністрація є стороною за договором оренди земельної ділянки.

Як вказує апелянт, внаслідок нецільового використання земельної ділянки Одеській обласній державній адміністрації заподіяно шкоду у розмірі 477218,84 грн., розраховану Державною сільськогосподарською інспекцією в Одеській області відповідно до ОСОБА_4 визначення розміру шкоди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963.

Крім того, апелянт зазначає, що розглядаючи справу та надаючи оцінку договору оренди земельної ділянки, відповідно до ст. п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд має право вийти за межі позовних вимог та визнати договір, який не відповідає вимогам закону за власної ініціативи. Вказане також кореспондується з пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Між тим, на думку апелянта, судом першої інстанції залишено без відповідної оцінки те, що спірний договір оренди землі не містить усіх істотних умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», укладений орендодавцем з перевищенням повноважень на розпорядження землею та укладенню цього договору не передувало рішення органу державної влади на передачу землі в оренду.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що внаслідок грубого порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції не оцінено кожний доказ окремо та в сукупності, не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, в результаті чого прийнято незаконне рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2015 р., справу №916/1579/14 розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 р. апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 02 грудня 2015 року по справі №916/1579/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

20.01.2016 року Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ „Північне Причорномор'я в якому останнє просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У своєму відзиві відповідач відзначає, що господарський суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки та помилковість доводів щодо спричинення ТОВ «Північне Причорноморя» шкоди в розмірі 477218,84 грн.

Зокрема, відповідач зазначає, що у відповідності із договором оренди земельної ділянки від 31 травня 2008 року, який укладено ТОВ «Північне Причорноморя» з Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, остання передала в орендне користування товариству терміном на 22 роки земельну ділянку площею 7,2866 га, яка знаходиться на території Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області за межами населеного пункту для цілей розміщення обєкту будівництва - «Човнова станція».

Посилаючись на приписи ст. 1 Закону України «Про землеустрій», відповідач зазначає, що цільовим призначенням орендованої товариством земельної ділянки є розміщення обєкту будівництва - «Човнова станція». Дане цільове призначення ТОВ «Північне Причорноморю» не змінювалося. На підставі дозволу інспекції ДАБК в Одеській області на виконання будівельних робіт № 57 від 20.12.04 р. був зведений обєкт «Човнова станція». У відповідності із свідоцтвом № 15000394 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, виданим нашому товариству ОСОБА_3 ДАБК в Одеській області 17.06.2009 року, актом готовності обєкта до експлуатації № 394 від 17.06.2009 року засвідчена відповідність закінченого будівництвом обєкта «Човнова станція» проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено його готовність до експлуатації.

Як вказує відповідач, зазначеному обєкту розпорядженням Білгород-Дністровської райдержадміністрації надана юридична адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Удобненська сільська рада, комплекс будівель та споруд № 9. Згідно рішення виконкому Удобненської сільської рада Білгород-Дністровського району Одеської області № 74 від 10.08.2009 року «Про оформлення права власності на будівлі та споруди Човнової станції за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район Удобненська сільська рада комплекс будівель та споруд № 9 фізичним особам - інвесторам оформлено право власності на будівлі та споруди обєкту «Човнова станція» та оформлені свідоцтва про право власності на останні з присвоєнням окремих адрес.

Вищевикладені обставини та письмові докази, на думку скаржника, спростовують доводи заступника прокурора про використання орендованої нашим товариством земельної ділянки не за призначенням.

Посилаючись на п.п. 14, 22, 26 договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 року, відповідач відзначає, що дані положення договору оренди земельної ділянки у сукупності із вищевказаними та іншими зібраними у справі доказами також свідчать про явну помилковість доводів прокуратури щодо порушення цільового використання орендованої ТОВ «Північне Причорноморя» земельної ділянки фактом зведення на ній будівель та споруд обєкту «Човнова станція».

Окрім того, відповідач зазначає, що на всій орендованій на підставі вказаного договору ТОВ «Північне Причорноморя» земельній ділянці площею 7,2866 га знаходяться обєкти нерухомого майна гідротехнічні споруди Човнової станції, які належать товариству на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.08.2006 року, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 31.07.2006 р. за № 816/2006, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.08.2006 року під № 9 в книзі № 1. Право власності на зазначений обєкт нерухомості за ТОВ «Північне Причорноморя» є чинним, у встановленому законодавством порядку не скасовувалося, що спростовує твердження заступника прокурора про відсутність зареєстрованого на праві власності майна товариства на орендованій за договором від 31.05.2008 року земельній ділянці.

Відповідач у відзиві зазначає, що у відповідності до діючого законодавства основне цільове призначення використання землі конкретизується шляхом визначення цільового призначенням земельної ділянки за допомогою містобудівної та землевпорядної документації. Згідно долученої до справи дозвільній, містобудівній та землевпорядній документації, яка розроблена у звязку із завершенням будівництва «Човнової станції» та погоджена всіма компетентними державними органами (в тому числі й орендодавцем), чітко видно, що орендована ТОВ «Північне Причорноморя» земельна ділянка використовується строго за цільовим призначенням - для розміщення зазначеного обєкту будівництва будівель та споруд «Човнової станції».

Як зазначає відповідач, розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 02.03.2010 року №168/А-2010 затверджено технічну документацію з інвентаризації земельної ділянки ТОВ «Північне Причорноморя» загальною площею 7,2866 га із земель рекреаційного призначення та водного фонду, де розмір земель водного фонду - 0,7902 га, а інше - землі рекреаційного призначення.

Наведені письмові докази, за твердженням відповідача, свідчать про те, що відомості акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.08.2012 року, припису № 000263 від 27.08.2012 року та протоколу про адміністративне правопорушення № 000104 від 27.08.2012 року, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, є бездоказовим припущенням, про що прямо зазначив директор товариства у вказаних документах. Зі змістом складених за наслідками перевірки адміністративними матеріалами директор ТОВ «Північне Причорноморя» не погоджувався, про що свідчать його відповідні пояснення на даних матеріалах.

Таким чином, відповідач вважає, що твердження позивача про те, що представник ТОВ «Північне Причорноморя» начебто був згоден із складеними працівником Держінспекції сільського господарства в Одеській області матеріалами є недоречним та не відповідає дійсності, а факт не оскарження наведених адміністративних матеріалів до суду та сплата штрафу директором товариства не підтверджує обґрунтованість складених за наслідками перевірки матеріалів або визнання нашим підприємством вини у скоєні адміністративного правопорушення, якого фактично не було. Оскарження в судовому, або іншому порядку притягнення до адміністративної відповідальності є субєктивним правом, а не обовязком особи. Тим більше, що розмір необґрунтовано накладеного на директора товариства штрафу не був значним та був меншим аніж можливі судові витрати на його скасування.

Також, відповідач зазначає, що будь-яких вимог щодо сплати начебто спричиненої шкоди в розмірі 477 218,84 гривень Держінспекція сільського господарства в Одеській області товариству з 2012 року не заявляла, відповідних розрахунків - не надсилала, що доведено матеріалами справи, які не містять спростовуючих це доказів.

Відповідач зазначає, що сама перевірка Держінспекції сільського господарства в Одеській області 27.08.12 р. фактично не проводилася. Державним інспектором Держінспекції сільського господарства в Одеській області не досліджувалося питання збереження межових знаків земельної ділянки у відношенні якої начебто проводилася перевірка, не складався план-схема земельної ділянки, не вказана кількість та місце розташування виявлених «обєктів стаціонарної рекреації». Не встановивши межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні ТОВ «Північне Причорноморя» згідно договору оренди, державний інспектор не міг проводити перевірку та робити будь-які висновки щодо нецільового використання цієї земельної ділянки. Тим паче, як зазначає відповідач, що в акті відсутні будь-які відомості про те, що державним інспектором використовувалося геодезичне, або інше спеціальне обладнання, або хоча б вивчалися, чи витребувалися наявні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та на майно, розташоване на останній, дозвільна, містобудівна, землевпорядна документація.

Таким чином, відповідач вважає, що посилання позивача на те, що зазначена вище постанова перевіряючого Держінспекції сільського господарства в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення є для суду преюдиціальною є помилковим і суперечить процесуальному закону.

Посилаючись на приписи ст.35 ГПК України відповідач зазначає, що фіксування перевіряючим Держінспекції сільського господарства в Одеській області в рамках справи про притягнення до адміністративної відповідальності певних бездоказових обставин, не звільняє позивача від обовязку довести останні в судовому засіданні у даній господарській справі, а тому, беручи до уваги все вищезазначене, а також відсутність як самого факту майнової шкоди, так і вини ТОВ «Північне Причорноморя» в її заподіянні, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з нього 477 218,84 грн., про що вірно зазначив господарський суд першої інстанції.

Відповідач вважає, що при ухвалені рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, врахувавши при цьому вказівки, які містяться в постанові касаційної інстанції. Рішення господарського суду першої інстанції, на думку відповідача, належним чином мотивоване і за своїм змістом та формою відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

12.02.2016 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшла заява громадської екологічної організації «Дельта» про вступ у справу на стороні позивача, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

В своїй заяві, посилаючись на приписи ст.27 ГПК України ГЕО «Дельта» зазначає, що члени організації діють як представники територіальної громади с. Маяки та як представники народу України та мають намір вступити до справи для захисту власних інтересів, оскільки рішення суду може вплинути на права або обов'язки як її членів, так і громади с. Маяки, мешканців Одеської області та громадян України в цілому.

Як вказують заявники, членами Організації, як представниками територіальної громади с. Маяки, мешканцями Одеської області так і, як представниками народу України було виявлено, що рішення з господарського спору може вплинути на їх права, так як були порушені наступні права, а саме, порушено право користуватися природними обєктами права власності народу України, до якої належить земля, надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України. Кожен громадянин має право відповідно до законодавства України користуватися природними обєктами для задоволення власних потреб. Побудована «човнова станція» перешкоджає доступу до користуватися природними об'єктами, тому що замість природних обєктів знаходяться будівлі, бетонні причали та паркани (ч.ч. 1,2,3 ст.13 Конституції України, ч.ч. 1,3 ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч.ч. 1,2 ст. 324 ЦК України, ч.І ст.4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Також, порушено право на безпечне для життя та здоровя людини навколишнє природне середовище, яке притаманне кожній людині з моменту її народження, що фактично дає право кожному громадянину вимагати дотримання еколого-правових приписів, якому відповідає обов'язок кожної держави щодо його забезпечення, що включає в себе безпечне атмосферне повітря та безпечні водні ресурси (ч.1 ст.50 Конституції України, ч.1 ст.293 ЦК України, п.п.б,в,г ч.1 ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», п.1 ч.1 сг.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», п.а ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Заявник вважає, що комплекс споруд, будівель та котеджів, які були забудовані на території, де розміщена «човнова станція», не мають законних ані водопостачання, ані водовідведення, що призводить до забруднення р. Дністер, з якої потрапляє питна вода до споживання більшій частині населення України. Забруднення р. Дністер знищує популяцію риб та викликає різні хвороби риб, що впливає на якість харчових продуктів. Побудована дорога призвела до надмірного руху автотранспорту, який забруднює атмосферне повітря, що не дає можливості дихати чистим повітрям і погіршує здоров'я та не дає можливості до безпечного відпочинку.

Крім того, ГЕО «Дельта» вважає, що порушено право на проведення на території Національного природного парку організованого туризму, відпочинку, проведення наукових досліджень природних комплексів та проведення екологічної освітньо-виховної роботи, так як на даній території знаходяться будівлі та споруди «човнової станції», що перешкоджають проведенню вищевказаних заходів, які передбачені 4.4 ст.20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Побудована «човнова станція» знаходиться на території Нижньодністровського національного природного парку, який був створений Указом Президента України від 13.11.2008 №1033 з метою збереження, відтворення та раціонального використання типових та унікальних природних комплексів пониззя річки Дністер, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення, територія якого відноситься до природно-заповідного фонду України, на підставі п.1 4.1 ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Судова колегія вважає, що заява громадської екологічної організації «Дельта» про вступ у справу на стороні позивача, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

У пункті 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Відповідно до статті 27 ГПК така третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. У будь-якому разі судом виноситься з даного питання ухвала з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа.

Згідно зі статтею 21 ГПК сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Це правило встановлено лише для сторін в судовому процесі і не стосується третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Отже, такими особами можуть бути і громадяни, які не мають статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Процесуальний закон не обмежує можливості допущення особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі її заяви про вступ у справу в процесі повторного розгляду останньої в апеляційному порядку, а також залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі за клопотанням сторони, прокурора або з ініціативи апеляційного господарського суду; відповідні дії можуть мати місце до прийняття апеляційною інстанцією судового рішення зі справи.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду виходить з того, що предметом даного спору є, зокрема, розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 31.05.2008 р. між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ТОВ „Північне Причорномор'я, а також повернення до державної власності Одеської обласної державної адміністрації земельної ділянки та стягнення з ТОВ „Північне Причорномор'я на користь Одеської обласної державної адміністрації шкоди, проте, ГЕО «Дельта» не є стороною за даним договором, а також не є особою на користь якої може бути здійснено стягнення грошових коштів, а тому судова колегія вважає, що рішення по даній справі не впливає на права та охоронювані інтереси громадської екологічної організації «Дельта» у зв'язку з чим заяву останньої належить відхилити.

15.02.2016 р. Одеським апеляційним господарським судом отримано пояснення по справі від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в яких остання просить апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015 року задовольнити, рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора задовольнити в повному обсязі.

У своїх поясненнях Білгород-Дністровська районна державна адміністрація зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та прийнятим з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Білгород-Дністровська районна державна адміністрація зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено умови договору оренди земельної ділянки та вона використовується за цільовим призначенням, проте, за твердженням позивача, суд не прийняв до уваги та надав належної оцінки тому, що на підтвердження позовних вимог було надано належні докази, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.08.2012 року; припис Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 27.08.2012 року № 000263 щодо усунення виявлених порушень нецільового використання земельної ділянки; постанова Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 17.09.2012 року № 000098 про накладення адміністративного стягнення за нецільове використання земельної ділянки; протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53 Кодексу України про адміністративне правопорушення та п. ґ ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, складений Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області 27.08.2012 року за № 000104.

Вищезазначені акти, на думку позивача, і підтверджують нецільове використання земельної ділянки.

Відповідно до вищевикладеного, позивач вважає, що будівництво на орендованій земельній ділянці обєктів стаціонарної рекреації суперечить цільовому призначенню земельної ділянки, визначеному договором оренди.

Як зазначає позивач, з метою проведення перевірки, розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 25.09.2014 року № 531/А-2014 була створена робоча група щодо проведення перевірки виконання умов договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 року, укладеного між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ТОВ «Північне Причорноморя». Перевірка відбулася 24.10.2014 року, про що був складений акт перевірки. В ході перевірки було встановлено, що земельна ділянка фактично використовується під розміщення котеджних будинків з ознаками капітальної забудови, які являють собою обєкти стаціонарної рекреації. Проте, як стверджує позивач, зазначені обставини також судом не були прийняті до уваги.

Таким чином, Білгород-Дністровська районна державна адміністрація вважає, що прокурором та позивачами повністю доведено факт використання землі не за цільовим призначенням.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. розгляд справи було відкладено на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

ОСОБА_5о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №93 від 26.02.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку із перебування головуючого судді Жекова В.І. у відпустці

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2016 р. для розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 02 грудня 2015 року по справі №916/1579/14 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Воронюка О.Л.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 02 грудня 2015 року по справі №916/1579/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Воронюка О.Л.

У судових засіданнях Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р., 15.02.2016 р. та 29.02.2016 р. прокурор та представники Одеської обласної державної адміністрації та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації підтримали вимоги за апеляційною скаргою та наполягали на їх задоволенні.

Представник ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ у судових засіданнях надав пояснення згідно з якими заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, заслухавши представників учасників провадження та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області від 31.07.2006 р. №816/2006 за клопотанням ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ вирішено оформити право власності на будівлі і споруди гідроспорудження Човнова станція, розташованого на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області згідно додатку, з видачею свідоцтва на право власності.

Відповідно до додатку до розпорядження №816/2006 від 31.07.2006 р. до переліку належних ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ будівель і споруд гідроспорудження Човнова станція входять обвідний канал (деревинні стіни); дамби (болото); грантові майданчики та підїзди (грантові).

ОСОБА_5 РДА від 02.08.2006 р. №832/2006 Човновій станції присвоєно адресу: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Удобненська сільрада, гідротехнічні споруди Човнової станції по р. Дністер.

На підставі розпорядження №816 від 18.08.2006 р. ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ видане свідоцтво про право власності на гідротехнічні споруди Човнової станції, опис обєкта обвідний канал, №1; ґрунтовні майданчики та підїзди, №2; дамби, №3.

21.08.2006 р. право власності зареєстроване за ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ (т.2, а.с.7,8).

31.05.2008 р. між Білгород-Дністровська райдержадміністрація та ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якого є передача РДА товариству в строкове платне користування земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі водного фонду, що знаходиться на території Удобненської сільради Білгород-Дністровського району Одеської області за межами населених пунктів.

Відповідно до п.2 договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,2866 га, у тому числі 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га під іншими захисними насадженнями та 0,6951 га інші вкриті деревною рослинністю.

Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна гідротехнічні споруди Човнової станції, які належать орендарю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.08.2006 року, виданого на підставі розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 31.07.2006 року за №816/2006, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.08.2006 року під №9 в книзі №1.

Відповідно до п.4 договору оренду нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 133047,24 грн.

Згідно з п.7 договору оренди його укладено на 22 роки.

Пунктом 8 договору передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 8,0% від нормативно грошової оцінки, що складає 11324,77 грн. за кожен рік оренди та 249144,94 грн.

Відповідно до п.14 договору оренди від 31.05.2008 р. земельна ділянка передається в оренду для розміщення Човнової станції.

Згідно з п.15 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розробки проекту відводу, із забороною зміни цільового призначення.

Пунктом 22 договору встановлено, що на частині земельної ділянки площею 1,9134 га передбачено обмеження відповідно до ст.61 Земельного кодексу України та ст.89 Водного кодексу України. Сервітутів не передбачено.

Згідно з п.23 договору орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, вимагати дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем обовязків, передбачених Законом України Про оренду землі, цим договором, на підставах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до п.26 договору орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Пунктом 27 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Даний договір зареєстрований у Центр ДЗК Одеська регіональна філія, про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 06.06.2008 р. за №05.

Відповідно до Акту від 31.05.2008 р. ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ прийняло як Орендар від РДА земельну ділянку загальною площею 7,2866 га для розміщення Човнової станції згідно із п.16 Договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 р.

ОСОБА_5 РДА від 16.07.2009 р. №1020/А-2009 внесено зміни у розпорядження РДА №832/2006 від 02.08.2006 р., а саме змінено юридичну адресу на адресу: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Удобненська сільрада, комплекс будівель та споруд №8.

Державною інспекцією сільського господарства в Одеській області проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ та складено акт.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.08.2012 р., складеного головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства України в Одеській області ОСОБА_6, встановлено, що земельна ділянка використовується під розміщення котеджних будинків з ознаками капітальної забудови, які є обєктами стаціонарної рекреації, що є порушенням ст.ст.61,96 Земельного кодексу України та являє собою нецільове використання земельної ділянки.

За результатами перевірки також складено припис №000263 від 27.08.2012р., протокол про адміністративне правопорушення №000104 від 27.08.2012р. та у відношенні директора ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ ОСОБА_4 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Штраф у сумі 510 гривень був сплачений ОСОБА_4 17.10.2012 р.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, прокурор зазначив, що відповідач припустився правопорушення у сфері земельного законодавства у вигляді використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Прокурор вимагав розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 р., повернення земельної ділянки до земель державної власності в особі Одеської обласної державної адміністрації та відшкодування збитків, розрахованих відповідно до ОСОБА_4 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 25.07.2007р. №963, розмір яких становить 477218,84 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги було визнано необґрунтованими та зазначено, що відповідачем умов договору та норми чинного законодавства порушено не було, у звязку із чим позов визнано судом таким, що не підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Вимогами частини першої, частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України „Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Згідно частини другої статті 25 Закону України „Про оренду землі орендар земельної ділянки зобовязаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Статтею 32 Закону України „Про оренду землі встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 Земельного кодексу України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України „Про оренду землі (пункт 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин).

В силу статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобовязані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про землеустрій цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.15 Закону України Про оренду землі умови використання та цільове призначення земельної ділянки є істотною умовою договору оренди.

При цьому п.14 Договору від 31.05.2008 р. визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення Човнової станції та під забороною зміни цільового призначення (п.15).

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ є власником обєкта нерухомого майна Човнова станція, до складу якого, на дату передачі земельної ділянки в оренду, включалися обєкти, зокрема, обвідний канал, дамби, ґрунтовні майданчики та підїзди.

Дане підтверджується cвідоцтвом про право власності від 18.08.2006 р. та додатком до розпорядження РДА від 31.07.2006 р. за №316/2006 а також випливає із змісту Акту від 11.02.2008 р. прийомки межових знаків на зберігання по земельній ділянці ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ, розміщення Човнової станції.

Судова колегія відзначає, що в означених документах, крім вищевказаних обєктів не значиться будь-яких інших.

Проте, як вбачається з акту обстеження межових знаків по земельній ділянці ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ від 21.10.2009 р., для розміщення Човнової станції, на земельній ділянці ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ загальною площею 7,2866га проінвентаризовано по угіддям, а саме, капітальна одноповерхова 0,6179 га, капітальна трьох-і більше поверхова 0,042 га, під спорудами 0,1076 га, та інше, тобто за час використання відповідачем земельної ділянки на ній зявились капітальні будівлі.

Як підтверджується матеріалами справи, у період, коли земельна ділянка перебувала в оренді відповідача, на ній було завершено капітальне будівництво, у вигляді будівель і споруд (комплекс будівель і споруд №9), стосовно яких Удобненською сільрадою Білгород-Дністровського району Одеської області за заявою ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ прийняте рішення від 10.08.2009 р. №74 про оформлення права власності на будівлі та споруди Човнової станції за адресою Одеська область, Білгород-Дністровський район, Удобненська сільська рада, комплекс будівель та споруд №9. Зазначена адреса присвоєна розпорядженням РДА від 15.07.2009 р. №1016/А-2009, що наявне в матеріалах справи.

Право власності вирішено оформити фізичним особам, зазначеним у додатку до рішення (т.2, а.с.18-19), а на обєкти №555 та №556 за ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ.

Вказане рішення від 10.08.2009 р. №74 про оформлення права власності на будівлі та споруди Човнової станції за адресою Одеська область, Білгород-Дністровський район, Удобненська сільська рада, комплекс будівель та споруд №9 містить посилання на інвестиційні договори.

Як вбачається із рішення апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 р. у справі №22-ц/785/7450/13, яке було залучено до матеріалів справи, фізичні особи - позивачі, як інвестори, уклали з ТОВ Північне Причорномор'я (замовник), ТОВ Главстрой (підрядчик) та ТОВ Область координат (повірений) інвестиційні договори: №182 від 29.03.2011 року, №91 від 19.01.2009 року, №1749 від 08.04.2011 року, №1*0 від 14.07.2011 року, №102 від 16.02.2009 року, №194 від 20.05.2012 року, №82 від 12.10.2009 року, №88 від 18.10.2009 року, №98 від 17.02.2009 року, №176 від 03.12.2009 року, №177 від 03.12.2012 року, №184 від 21.12.2010 року, №39 від 07.С2.2009 року, №164-а від 24.05.2011 року, №165 від 18.03.2011 року відповідно.

Згідно вказаних договорів фізичні особи прийняли на себе обов'язок інвестувати кошти в будівництво комплексу Човнова станція на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, с. Маяки, які складаються з модулів для відпочинку рибалок й зберігання плавзасобів, каналів для підходу плавзасобів, причальних споруд та інженерних мереж і комунікацій. Інвестування здійснювалося шляхом передачі інвесторами грошових коштів повіреному - третій особі ТОВ Область координат, з правом отримання будівель та споруд об'єкту Човнова станція у власність на підставі п.п.2.4., 5.1, 5.3 укладених договорів.

Відповідач, ТОВ Північне Причорномор'я, як замовник зведення обєктів інвестування, зобовязувався надати для будівництва земельну ділянку, замовити розробку проектно-кошторисної документації, замовити та здати в експлуатацію обєкти інвестування і оформити відповідні правовстановлюючі документи.

Крім того, встановлено, що інвестиційні договори ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ з фізичними особами (позивачами у цивільній справі) в основному укладалися в період з січня 2009 р. по травень 2012 р.

Окрім того, як вбачається з листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» право власності на обєкти нерухомого майна зареєстровано більш ніж за 100 особами.

Викладене, на думку колегії суддів, підтверджує той факт, що в період використання земельної ділянки на умовах оренди ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ замовило будівництво будівель та споруд для фізичних осіб, з якими укладалися інвестиційні договори, з його відома та участі це будівництво було здійснено, у тому числі для самого товариства, ініційований розгляд питання оформлення права власності на збудовані обєкти за фізичними особами та самим товариством перед Удобненською сільською радою.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, у своїй постанові від 28.04.2015 р. Вищий господарський суд України зазначив, що цільове призначення за категорією (відповідно до ст.19 ЗК України) конкретної земельної ділянки визначається на підставі документації з землеустрою і фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, а вид використання в межах цієї категорії визначається користувачем самостійно (ч.5 ст.20 ЗК України).

До того ж, судом касаційної інстанції було зазначено, що розглянувши спір, суди обох інстанцій зазначені вимоги законів не врахували та усупереч вимогам ст.ст.43, 43 ГПК України, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема, не дослідили матеріалів справи, відповідно до яких за даними прийомки-передачі межових знаків та даними експлікації спірна земельна ділянка станом на дату укладення договору оренди забудована у розмірі 7,2865га та має за даними експлікації земельних угідь код цільового використання 4.3. рекреаційні землі природоохоронного, оздоровчого та історико-культурного призначення (т.1 а.с.26, 28); не встановили чи засвідчують матеріали справи обставини щодо: по-перше, віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель водного фонду, оскільки земля відповідачу передана без розробки відводу; по-друге, будівництва відповідачем споруд в межах прибережних захисних смуг, на що прокурор посилався в позові; не дали оцінки тому, чи доведено прокурором факт використання відповідачем землі не за цільовим призначенням, чи йдеться про самостійне визначення відповідачем виду використання землі в межах категорії цільового призначення. Враховуючи, що цільове призначення земельної ділянки може бути змінено в порядку, унормованому законом (ст.20 ЗК України), не дано оцінки матеріалам справи, відповідно до яких розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 02.03.2010 №168/А-2010 затверджено технічну документацію з інвентаризації земельної ділянки ТОВ Північне Причорноморя загальною площею 7,2866 га із земель рекреаційного призначення та водного фонду, де розмір земель водного фонду 0,7902га під штучними водостоками (каналами), а інше землі рекреаційного призначення (т.1 а.с.133, 143). Судами не встановлено з посиланням на належні та допустимі докази для яких саме потреб, за яким видом цільового використання в межах якої категорії цільового призначення відповідачу було передано спірну земельну ділянку для розміщення Човнової станції, апеляційним судом не вмотивовано позиції щодо того, що саме Одеська обласна державна адміністрація уособлює власника спірної земельної ділянки державної власності та має повноваження на розпорядження нею. Касаційна інстанція зазначила, що апеляційний суд помилково виходив із того, що Човнова станція є єдиним обєктом нерухомості, оскільки встановлені судами обставини підтверджують право власності відповідача на самостійні гідротехнічні споруди Човнової станції.

З цього приводу, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Згідно х ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

ТОВ "Північне Причорномор'я" порушило свої обов'язки орендаря з виконання встановлених щодо об'єкта оренди обмежень в обсязі, передбаченому законом та договором оренди, а саме, використовувало земельну ділянку не за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня.

Прокурором обґрунтовано, що повноваження власника земельної ділянки державної власності виконує згідно ч.5 ст.122 Земельного кодексу України Одеська обласна державна адміністрація та земельна ділянка загальною площею 7,2866 га підлягає поверненню Одеській обласній державній адміністрації, проти чого не заперечує Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, підтримавши позовні вимоги прокурора.

Позовні вимоги вмотивовані посиланням на обставини, відповідно до яких відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, оскільки відповідачу надано для розміщення "Човнової станції", а фактично спірна земельна ділянка водного фонду використовується під розміщення котеджних будинків.

До того ж, відповідно до п.1 договору оренди землі від 31.05.2008, укладеного між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ТОВ «Північне Причорноморя», останньому надано у строкове користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі водного фонду.

Пунктом 14 договору передбачено цільове призначення земельної ділянки це розміщення Човнової станції, гідротехнічні споруди якої вже зведено та присвоєно адресу: комплекс будівель та споруд №9, Удобненська сільська рада, Білгород-Дністровський район. До складу споруд увійшли обвідний канал, дамби, ґрунтовні майданчики та підїзди, на які товариством 18.08.2006 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Отже, будівництво Човнової станції було завершено ще у 2006 році. Утім, як свідчать матеріали, відповідачем протягом 2008-2011 років здійснено вже інше будівництво, зокрема котеджних будинків з ознаками капітальної забудови.

До того ж, як підтверджено наявними матеріалами справи, зокрема, рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 р. у справі №22-ц/785/7450/13 та листом КП «Білгород-Дністровське БТІ», з яких вбачається, що право власності на обєкти нерухомого майна на орендованій земельній ділянці на даний час зареєстровано за фізичними особами, які отримали свідоцтва про право власності на будівлі і споруди Човнової станції саме за адресою: Білгород-Дністровський район, Удобненська сільська рада, комплекс будівель та споруд №9.

До того ж, за інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2015 встановлено, що 11 фізичних осіб відповідно до договорів купівлі-продажу зареєстрували права приватної власності на будівлі та споруди Човнової станції з присвоєнням номерів окремим будинкам.

Факт зведення котеджних будинків з ознаками капітальної забудови саме на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ТОВ «Північне Причорноморя», додатково, підтверджується фактами, які встановлено Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 05.03.2015 у справі № 916/1957/14 за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах Одеської обласної державної адміністрації до ТОВ «Главбуд» про розірвання договору оренди, зобовязання повернути земельну ділянку та відшкодувати шкоду. Означене є преюдиційним фактом та відповідно до ст. 35 ГПК не підлягає доказуванню.

Оспорювана земельна ділянка відповідно до договору оренди, реєстраційних документів, належить до земель водного фонду та включає 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га під захисними насадженнями та 0,6951 га вкриті деревною рослинністю.

Більше того, вказана земельна ділянка, за виключенням території боліт, являє собою прибережну смугу. Це обґрунтовано наступним.

Згідно до ч.3 ст. 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

У випадку надання у користування землі ТОВ «Північне Причорноморя» проект відводу не розроблявся, проект землеустрою відсутній.

Проте, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом (ст. 60 ЗК України 2001 р., ст. 88 ВК України).

Таким чином, сама собою відсутність землевпорядної документації не змінює правового режиму захисної смуги.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначені в Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 листопада 2014 р. у справі № 6-179цс14).

Як вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.01.2016 р. №10-15-0.61-788/2-16, що була надано прокурором у судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду, за інформацією Відділу Держгеокадастру в Білгород-Дністровському районі Одеської області, проект землеустрою щодо відведення TOB «Північне Причорноморя» земельної ділянки на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у Державному фонді документації із землеустрою відсутній. Разом з тим, за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 7,2866 га (кадастровий номер :01:005:0003) відноситься до категорії земель водного фонду, з цільовим призначенням для розміщення Човнової станції, державна власність, користувач (орендар) - TOB «Північне Причорноморя», обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровано.

Вищим господарським судом України зазначено, що відповідно до ч.5 ст. 20 види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. За даними експлікації земельних угідь код цільового використання 4.3 «рекреаційні землі природоохоронного, оздоровчого та історико-культурного призначення».

Пунктом «г» ч.2 ст. 61 ЗК України встановлено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд, у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів, стоянок для автомобілів.

Проте, TOB «Північне Причорноморя», у порушення цих норм здійснено будівництво більше 100 котеджних будівель на земельній ділянці, наданій для розміщення човнової станції. Крім того, жодними доказами, наявними у матеріалах справи, не доводиться, що побудовані будинки будівлі є будинками відпочинку, туризму і т.д., що передбачає можливість використання користувачем земельної ділянки для рекреаційного використання, як виду призначення.

Щодо того, що саме Одеська обласна державна адміністрація уособлює власника спірної земельної ділянки державної власності та має повноваження на розпорядження нею, судова колегія зазначає наступне.

Згідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), згідно з якою передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування визначено ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), згідно з частинами 3, 4 якої районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання: б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті: в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури. лікарень» підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Враховуючи наведене, оскільки спірна земельна передавалась ТОВ «Північне Причорноморя» для розміщення Човнової станції, що не підпадає ні під один вид використання землі, передбачений частинами 3 т 4 ст.122 ЗК України, то відповідно до норм чинного на той час законодавства, повноваження по розпорядженню цією земельною ділянкою належало обласній державній адміністрації, а не Білгород - Дністровській районній державній адміністрації, яка видала оспорюване розпорядження та уклала спірний договір з перевищенням власних повноважень.

На даний час повноваження за облдержадміністрацією залишаються з огляду на ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу України, якою передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, розпорядження якими здійснюється Одеської обласною державною адміністрацією, колегія суддів вважає, що міжрайонною прокуратурою обґрунтовано позов подано саме в інтересах облдержадміністрації, а участь Білгород-Дністровської районної державної адміністрації у вказаній справі у якості позивача обумовлюється тим, що райдержадміністрація є стороною за договором оренди земельної ділянки.

Згідно з ст.24 Закону України Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Статтею 25 цього Закону України Про оренду землі встановлено, що орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Відповідно до ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів.

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ порушило свої обовязки орендаря за спірним договором з виконання встановлених щодо обєкта оренди обмежень в обсязі, передбаченому законом та договором оренди земельної ділянки, а саме, використовувало земельну ділянку не за цільовим призначенням в порушення умов п. 14,15 договору оренди від 31.05.2008 р.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З огляду на вищевикладене, Одеський апеляційний господарський суд вважає, що апелянтом у повному обсязі доведено наявність порушення відповідачем умов договору оренди землі, а тому колегія суддів вважає, що наведені позивачами підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки від 31.05.2008 р., укладеного між Білгород-Дністровською райдержадміністрацією та ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ є обґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України Про оренду землі у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що прокурором обґрунтовано, що наразі повноваження власника земельної ділянки державної власності виконує згідно ч.5 ст.122 Земельного кодексу України Одеська обласна державна адміністрація та земельна ділянка загальною площею 7,2866га підлягає поверненню ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ Одеській обласній державній адміністрації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської райдержадміністрації та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області підлягають задоволенню, договір оренди від 31.05.2008 р. розірванню із зобовязанням ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ повернути земельну ділянку загальною площею 7,2866 га. до земель державної власності в особі Одеської облдержадміністрації.

Щодо позовних вимог позивачів щодо стягнення шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про оренду землі у разі погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, орендодавець має право на відшкодування збитків. Збитки, завдані третім особам у зв'язку з використанням орендарем земельної ділянки, відшкодовуються орендарем на загальних підставах. Розміри збитків визначаються сторонами договору оренди. У разі недосягнення сторонами згоди про розмір відшкодування збитків спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з п.17 договору оренди від 31.05.2008 р. після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець, у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розвязується у судовому порядку.

Пунктом 26 договору оренди передбачено, що Орендар зобовязаний, крім іншого використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, зазначеного у п.13 договору, забезпечити належний санітарний, протипожежний, екологічний стан земельної ділянки, будівель та споруд, які будуть на ній розташовані.

Відповідно до п.1 ОСОБА_4 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 25.07.2007р. №963 ця ОСОБА_4 спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, визначається згідно із п.п. 5, 7 ОСОБА_4.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. №1619 (Офіційний вісник України, 2000 р., №44, ст. 1896).

Позивачем до позовної заяви було надано розрахунок розміру шкоди, завданої внаслідок нецільового використання земельної ділянки загальною площею 7,2866 га, за формулою згідно із п.5 ОСОБА_4, складений спеціалістами Держсільгоспінспекції в Одеській області, за яким розмір заподіяної шкоди складає 477218,84 грн.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується порушення ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ вимог ст.ст. 61, 96 Земельного кодексу України, ч.2 ст. 25 Закону України Про оренду землі у вигляді нецільового використання орендованої земельної ділянки, колегія суддів вважає, що заподіяна шкода у сумі 477218,84 грн. підлягає стягненню з ТОВ ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ на користь Одеської обласної державної адміністрації, яка уособлює власника земельної ділянки державної власності та має повноваження на розпорядження нею.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що господарським судом Одеської області при прийнятті оскаржуваного рішення не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, у звязку з чим воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснено на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. у справі №916/1579/14 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,2866 га, у тому числі 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га під іншими захисними насадженнями та 0,6951 га інші вкриті деревною рослинністю, яка розташована на території Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населених пунктів, укладений 31.05.2008 р. між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ для розміщення Човнової станції, зареєстрований у Центрі державного земельного кадастру Одеської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.06.2008 р. за №05.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ повернути до державної власності Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 7,2866 га, у тому числі 6,5014 га боліт верхових, 0,091 га під іншими захисними насадженнями та 0,6951 га інші вкриті деревною рослинністю, нормативна-грошовою вартістю 133047,24 грн., яка розташована на території Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населених пунктів та використовується згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 31.05.2008 р. між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ для розміщення Човнової станції, який зареєстрований у Центрі державного земельного кадастру Одеської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.06.2008 р. за №05.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ на користь Одеської обласної державної адміністрації шкоду, заподіяну внаслідок нецільового використання земельної ділянки, у розмірі 477218,84 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ до Державного бюджету України 11 980 грн. 37 коп. судового збору, що підлягав сплаті за подання позовної заяви до господарського суду першої інстанції.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ПІВНІЧНЕ ПРИЧОРНОМОРЯ до Державного бюджету України 13 178 грн. 40 коп. судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.03.2016 року.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Воронюк О.Л.