КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/24814/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг

Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 01.02.2016

у справі № 910/24814/15 (суддя - Головатюк Л.Д.)

за позовом Міністерства інфраструктури України,

до 1) Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця",

2) Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.),

про визнання недійсним пункту договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Волошина Я.Л. - представник (довіреність №146/15/14-16 від 16.01.2016);

від відповідача 1: Чуракова Н.М. - представник (довіреність №7-71Ю від 06.01.2016);

від відповідача 2: Ільяшов О.В. - представник (довіреність №02410 від 05.02.2016),

ВСТАНОВИВ:

Міністерство інфраструктури України (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (надалі - ДТГО «Південно-Західна залізниця», відповідач 1), Акціонерного товариства (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.), (надалі - АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш., відповідач 2) про визнання недійсним з моменту укладення пункту 13.2. договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 №ДЗ/ДН-6-0415.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/24814/15 позов було залишено без розгляду.

Міністерство інфраструктури України та Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» із ухвалою суду не погодились та звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/24814/15 та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду справи по суті.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» прийнято та об'єднано в одне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Агрикова О.В., розгляд справи призначено на 29.02.2016.

29.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що ухвала про призначення справи до розгляду отримана представником відповідача 2 лише 29.02.2016, а тому останньому необхідний додатковий час для підготовки до участі в судовому засіданні.

Вислухавши думку представників сторін щодо заявленого клопотання, враховуючи явку в судове засідання представників сторін та вимоги частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів, порадившись, ухвалила здійснити розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

При цьому судова колегія наголошує на тому, що відкладення розгляду справи в порядку статті 77 ГПК України є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказаною статтею передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, проте, строк розгляду даної справи сплинув, а спір може бути вирішеним за наявними у ній матеріалами.

Дотримання принципу вирішення спору упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом втілено у статті 6 Європейської конвенції з прав людини та статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та є обов'язковим для господарського суду при розгляді кожної справи.

В судовому засіданні 29.02.2016 представники скаржників підтримали вимоги апеляційних скарг, просили скарги задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача 2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

29.02.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права встановила наступне.

17.09.2015 Міністерство інфраструктури України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.), про визнання недійсним пункту договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 було порушено провадження у справі №910/24814/15, справу призначено до розгляду на 08.10.2015 та витребувано у сторін документи, необхідні для її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 було розгляд справи відкладено на 29.10.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача та неподанням ним витребуваних судом доказів.

В судове засідання 29.10.2015 представники позивача та відповідачів з'явились, дали пояснення по суті справі, після чого розгляд справи було відкладено на 19.11.2015 у зв'язку із задоволенням відповідного клопотання відповідача 1.

В судове засідання 19.11.2015 представник позивача не з'явився, витребувані судом докази не подав, розгляд справи було відкладено на 01.02.2015 у зв'язку із задоволенням відповідного клопотання відповідача 2.

Місцевим господарським судом було встановлено, що в матеріалах справи наявні документи, які містять різні адреси місцезнаходження «Dogus Insaat ve Ticaret A.S.», а саме, в договорі підряду від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 та додатковій угоді № 1 до нього вказано адресу: Turkey, 34398, Maslak/ Istanbul, Buyukdere Cab № 65, тоді як у листі від 28.10.2015 №TR-45 відповідача 2, який отримано виконуючим обов'язки генерального директора Укрзалізниці зазначено іншу адресу «Dogus Insaat ve Ticaret A.S.»: Turkey, 34810, Kavasik Beykoz/Istanbul, Cumhuriyet Cab № 2.

У зв'язку з вказаними обставинами місцевий суд своєю ухвалою від 19.11.2016 повторно витребував у позивача докази на підтвердження місцезнаходження "Dogus Insaat ve Ticaret A.S." та витяг з Торгового реєстру Туреччини, який надається Службою регіональних торгівельних палат Турецької Республіки щодо "Dogus Insaat ve Ticaret A.S.", на підтвердження статусу юридичної особи та її найменування, а також дійшов висновку про необхідність належного повідомлення відповідача 2 про розгляд даної справи в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (надалі - Конвенція), до якої Україна приєдналась 19.10.2000, прийнявши Закон України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах».

Статтею 125 ГПК України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54, суди України складають доручення та направляють їх в установленому порядку для виконання в іноземній державі.

Пунктом 2.3. вищезазначеної Інструкції передбачено, що доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України; якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України; документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Таким чином, Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.11.2015 зупинив провадження у справі, розгляд справи №910/24814/15 призначив на 01.02.2016 та зобов'язав позивача надати суду у строк до 14.12.2015 нотаріально засвідчений переклад на англійську мову позовної заяви з доданими до неї документами (один примірник) та ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 у справі №910/24814/15 (три примірники) для направлення відповідачу 2 у порядку, встановленому Конвенцією.

Проте позивач не виконав вимоги ухвали суду від 19.11.2015 в частині надання суду у строк до 14.12.2015 нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову позовної заяви та ухвали суду від 19.11.2015 для направлення відповідачу 2. Вказані документи були надані позивачем місцевому суду лише 21.01.2016.

В судове засідання 01.02.2016 представники сторін не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви Міністерства інфраструктури України без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, вважає його передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту b) частини 2 статті 15 Конвенції кожна договірна держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови, зокрема, з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Таким чином, місцевий суд не використав наданий йому чинним законодавством процесуальний строк для розгляду даного спору та передчасно прийняв ухвалу, якою залишив позовну заяву без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Суд першої інстанції залишив позов без розгляду, не вчинивши дій щодо належного повідомлення відповідача 2 про розгляд даного спору та не направивши відповідного судового доручення, хоча позивачем згідно із заявою від 21.01.2016 (вх.№06-37/4404) надано необхідні для цього документи (нотаріально засвідчений переклад на англійську мову позовної заяви та ухвали суду).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 роз'яснено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або в разі оголошення перерви в судовому засіданні - в протоколі такого засідання; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Оскільки позивачем були виконані вимоги ухвали суду від 19.11.2015 та надано витребувані судом документи, явка останнього у судове засідання 01.02.2016 не визнавалася місцевим судом обов'язковою та не заважала направленню судового доручення для належного повідомлення відповідача 2 про розгляд даної справи, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду передчасним, а ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" судова колегія визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/24814/15 - скасуванню.

Відповідно до пункту 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині 7 статті 106 ГПК України, у тому числі, про залишення позовної заяви без розгляду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/24814/15 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 скасувати та передати справу №910/24814/15 до суду першої інстанції для її подальшого розгляду по суті.

3. Матеріали справи №910/24814/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

О.В. Агрикова