РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/31404/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мінко Юкрейн»
До Приватного підприємства «Палетна торгова компанія»
Простягнення 674 623,76 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Никоноров Є.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінко Юкрейн» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Палетна торгова компанія» про стягнення 674 623,76 грн, з яких: 500 000,00 грн - основний борг, 112 328,77 грн - пеня, 50 000,00 грн - штраф, 6 575,34 грн - 3% річних, 5 719,65 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 14.12.2015 було порушено провадження у справі № 910/31404/15 та призначено її до розгляду на 15.01.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 15.01.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 15.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 15.01.2016 розгляд справи відкладено на 01.02.2016.

Представник відповідача 01.02.2016 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, а в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав подане ним клопотання.

У судовому засіданні 01.02.2016 представник позивача подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, надав оригінал договору для огляду суду, а також надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи не заперечував.

Крім того, представник відповідача у даному судовому засіданні подав клопотання про продовження строку вирішення спору, яке судом розглянуто та задоволено - продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та задоволено частково - відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 22.02.2016.

19.02.2016 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: 500 000,00 грн - основного боргу, 124 986,30 грн - пені, 50 000,00 грн - штрафу, 9 493,15 грн - 3% річних, 13 843,03 грн - інфляційних втрат.

В судовому засіданні 22.02.2016 представник позивач надав усні пояснення відповідно до яких підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом приймається заява позивача про збільшення позовних вимог, справа розглядається в межах стягнення з відповідача: 500 000,00 грн - основного боргу, 124 986,30 грн - пені, 50 000,00 грн - штрафу, 9 493,15 грн - 3% річних, 13 843,03 грн - інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2016 не з'явився, проте, 22.02.2016 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, господарський суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22.02.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінко Юкрейн» (сторона-1, позивач) та Приватним підприємством «Палетна торгова компанія» (сторона-2, відповідач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №57, відповідно до п. 1.1 якого з метою фінансової стабілізації сторони-2 та поповнення оборотних коштів, сторона-1 надає стороні-2 безвідсоткову тимчасову поворотну фінансову допомогу, загальна сума якої складає 500 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору термін, на який надається тимчасова безвідсоткова поворотна фінансова допомога визначається з моменту підписання цього договору до 03.07.2015.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що сторона-2 повертає стороні-1 тимчасову безвідсоткову поворотну фінансову допомогу не пізніше термінів обумовлених в цьому договорі.

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і вважатиметься виконаним за умови виконання взаємних зобов'язань і здійсненні взаємних розрахунків сторонами (п.6.1).

На виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №57 від 25.05.2015, позивач надав відповідачу фінансову допомогу в сумі 500 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №278 від 25.05.2015 на суму 100 000,00 грн, №293 від 27.05.2015 на суму 200 000,00 грн, №299 від 02.06.2015 на суму 200 000,00 грн.

В порушення зобов'язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №57 від 25.05.2015, позивач до 03.07.2015 року кошти в сумі 500 000,00 грн позивачу не повернув.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №57 від 25.05.2015 надав відповідачу кошти в сумі 500 000,00 грн, проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, отримані від позивача кошти в сумі 500 000,00 грн не повернув.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 500 000,00 грн.

Позивач за прострочення строків повернення фінансової допомоги, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 124 986,30 грн за період прострочення з 04.07.2015 по 31.12.2015 та штраф в сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку зі своєчасного повернення отриманої від позивача фінансової допомоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги №57 від 25.05.2015, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Умовами п. 5.1 договору сторони погодили, що за прострочення платежу (повністю або частково) сторона-2 сплачує строні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення боргу, від суми боргу за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. У випадку прострочення оплати більш ніж на десять днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від неоплаченої суми.

Здійснивши перерахунок пені та штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають задоволенню повністю, а саме, в сумі 124 986,30 грн та 50 000,00 грн, відповідно.

Позивач за прострочення строків повернення фінансової допомоги, нарахував та просить стягнути з відповідача 9 493,15 грн три відсотки річних та 13 843,03 грн інфляційних втрат за період прострочення з 04.07.2015 по 19.02.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, 9 493,15 грн та 13 843,03 грн, відповідно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Палетна торгова компанія» (місцезнаходження: 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінко Юкрейн» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 72, оф. 37, ) 500 000 (п'ятсот тисяч) грн 00 коп. - основного боргу, 124 986 (сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят шість) грн 30 коп. - пені, 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн 00 коп. - штрафу, 9 493 (дев'ять тисяч чотириста дев'яносто три) грн 15 коп. - 3% річних, 13 843 (тринадцять тисяч вісімсот сорок три) грн 03 коп. - інфляційних втрат, 10 474 (десять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 84 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.02.2016.

Суддя Спичак О.М.