ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р.Справа № 916/3871/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н , дата видачі : 07.07.15;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 17, дата видачі : 02.02.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КІМ

на рішення господарського суду Одеської області від 21.01.2016р.

по справі № 916/3871/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КІМ

до Приватного підприємства Компанія Паритет

про тлумачення умов договору

В С Т А Н О В И В :

16.09.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю „КІМ (далі по тексту ТОВ„КІМ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства „Компанія „Паритет (далі- ПП„Компанія „Паритет) про тлумачення умов правочину - Договору доручення про надання юридичних послуг №123-юд/11 від 20.12.2011р., а саме: п.2.1, п.2.2., п.6.1 , в аспекті обовязку складання документу, що підтверджує надання доручення та виконання такого доручення.

04.11.2015р. позивач звернувся із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд винести рішення про тлумачення умов правочину Договору доручення про надання юридичних послуг №123-юд/11 від 20.12.2011р., а саме: п.2.1, п.2.2., п.6.1, в аспекті обовязку складання документу, що підтверджує надання доручення та виконання такого доручення. А саме, розтлумачити положення договору у тому сенсі, що вказана у п.4.1 сума оплати повинна бути сплачена лише у разі доведеності Повіреним факту надання юридичних послуг, та така сума сплачується за кожний місяць їх надання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.01.2016р. (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову ТОВ «КІМ» відмовлено з огляду на те, що відсутнє різне тлумачення сторонами у справі умов договору доручення про надання юридичних послуг №123-юд/11 від 20.12.2011р., зокрема умов п. 2.1, п. 2.2, п. 6.1., оскільки сторони виконували умови цього договору, а саме відповідач надавав юридичні послуги, а позивач їх частково сплачував, що встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.15р. у справі №916/1007/15-г за позовом ПП „Компанія „Паритет до ТОВ „КІМ про стягнення 402 015 грн. заборгованості по сплаті щомісячної винагороди та додаткової винагороди за Договором доручення про надання юридичних послуг №123-юр/11 від 15.12.2011р., інфляційних у сумі 78 014 грн. 49 коп. , 3% річних у сумі 13 683 грн. 36 коп. та пені у сумі 13 902 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «КІМ» через господарський суд Одеської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду 1 інстанції, оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням обставин, що мають істотне значення для розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «КІМ» посилається на те, що суд першої інстанції всупереч предмету спору у даній справі замість тлумачення умов договору, надав оцінку виконання його умов з посиланням на рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. у справі №916/1007/15-г., яке не стосується розгляду спору про тлумачення умов договору.

При цьому скаржник вважає, що сторони договору по різному тлумачать умови договору щодо необхідності складання актів виконаних робіт та їх оплати і з цього приводу існує спір між сторонами. На думку скаржника акти виконаних робіт повинні складатися на підтвердження виконаних робіт і тільки після цього оплачуватися, так як в п.6.1 договору встановлено, що акти можуть не складатися лише за послуги постійного характеру, але послуги надавались не постійно, а мали одинарний характер з проміжком часу в один рік.

Незважаючи на те, що скаржник в апеляційній скарзі зазначає на те, що суд 1 інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно послався на рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. у справі №916/1007/15-г., яке не стосується розгляду спору про тлумачення умов договору, в судовому засіданні апеляційного суду його представник заявив клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду спору по суті у справі №916/1007/15-г, оскільки рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.15 р. у справі №916/1007/15-г постановою Вищого господарського суду України від 17.02.16 р. скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду 1 інстанції і ця справа вливає на розгляд апеляційної скарги по даній справі - № 916/3871/15.

Вказане клопотання представника скаржника судовою колегією залишено без задоволення з огляду на те, що на час прийняття судом 1 інстанції рішення по даній справі рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. у справі №916/1007/15-г були чинними. При цьому, якщо будуть виявлені нововиявлені обставини, то скаржник у відповідності із ст.114 ГПК України не позбавлений права звернутися до суду із заявою про перегляд судового рішення по даній справі за нововиявленими обставинами.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

15.12.2011р. ТОВ „КІМ (довіритель) та ПП "Компанія "Паритет" (повірений) уклали договір /а.с. 12/ доручення на надання юридичних послуг №123-юр/11.

Згідно з п.п. 2.1 договору довіритель доручає, а повірений за грошову винагороду приймає на себе зобовязання, представляти інтереси довірителя в державних органах влади і управління, в судових органах, по взаємовідносинах з фізичними і юридичними особами по питанням організації довірителем діяльності, включаючи зовнішньоекономічну діяльність, здійснювати юридичний захист цієї діяльності у відповідності з законодавством України, а також консультувати довірителя по виникаючим в процесі його діяльності питанням, при цьому основними (пріоритетними) обовязками повіреного є:

2.1.1 захист інтересів довірителя в питаннях реалізації зобовязань за ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 21.10.2010р. про визнання і затвердження мирової угоди;

2.1.2 захист інтересів довірителя в питаннях, повязаних з виконанням довірителем зобовязань, які витікають із договору займу від 13.01.2003р. .

Відповідно із пунктом 2.2 Договору доручення повіреному про захист інтересів довірителя може бути оформлено письмово довіреністю або листом, в тому числі на е-mail або усно.

Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що винагорода повіреного складає 1000 грн. у місяць, яка здійснюється кожного 01 числа місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок повіреного або іншим, узгодженим сторонами способом.

За умовами п.6.1 договору виконання повіреним обовязків по договору носить постійний характер і не потребує складання сторонами актів прийому виконаних робіт.

20 грудня 2011р. сторони уклали Додаток №1 до Договору доручення про надання юридичних послуг №123-юд/11 від 20.12.2011р., яким змінили п.4.1 Договору та виклали його у наступній редакції: Начиная с 01 января 2012, вознаграждение Поверенного составляет : 6000 гривен в месяц или в сумме, эквивалентной 750 долларам США.

Як вбачається із заяви позивача від 04.11.15 р. останній просить суд розтлумачити саме вищенаведені пункти договору в аспекті необхідності складання сторонами договору документу, що підтверджує надання доручення та виконання такого доручення, а відповідно із цим оплата повинна здійснюватися щомісячно лише у разі доведеності повіреним факту надання юридичних послуг.

Із змісту цих вимог позивача вбачається, що останній фактично намагається змінити умови договору, оскільки у вищенаведених пунктах договору чітко визначені права і обовязки сторін, буквальне значення слів і понять дає змогу зясувати зміст вищенаведених пунктів договору і справжню волю сторін.

Так, сторонами у пункті 2.2 Договору чітко встановлено, що доручення повіреному надається у письмовому вигляді (довіреність або лист) або усно, а намагання позивача довести що за умовами договору доручення надається тільки у письмовому вигляді у формі складання певного документу, є нічим іншим як намаганням змінити умови п.2.2 договору.

Крім того, пунктом 6.1 договору сторонами однозначно встановлено, що виконання повіреним обовязків по договору носить постійний характер і не потребує складання сторонами актів прийому виконаних робіт, однак це не означає, що акт прийому виконаних робіт є єдиним доказом виконання відповідачем робіт і останній без виконання робіт має право вимагати оплати. З огляду на зазначене пункт 6.1 договору не потребує тлумачення його змісту.

Про той факт, що зміст пунктів договору, які позивач просить розтлумачити є зрозумілими і дає змогу зясувати справжню волю сторін суд 1 інстанції підставно послався на судові рішення суду 1 інстанції та апеляційної інстанції по справі №916/1007/15-г за позовом ПП „Компанія „Паритет до ТОВ „КІМ про стягнення заборгованості по сплаті щомісячної винагороди та додаткової винагороди за Договором доручення про надання юридичних послуг №123-юр/11 від 15.12.2011р., якими встановлено, що позивач надавав послуги відповідачу у відповідності до зазначеного договору, зокрема здійснював захист інтересів довірителя у відповідності до п.п. 2.1 договору. Вказані судові рішення на час прийняття судом 1 інстанції рішення по даній справі були чинними.

Таким чином, на час прийняття судом 1 інстанції оскарженого рішення по даній справі, факт виконання сторонами умов Договору доручення про надання юридичних послуг №123-юр/11 від 15.12.2011р. відповідно із ст.35 ГПК України було встановлено і не потребувало доведення знову у даній справі, оскільки відповідно із ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин, суд 1 інстанції на час прийняття оскарженого рішення по даній справі дійшов обґрунтованого висновку про те, що обидві сторони договору №123-юр/11 від 15.12.2011р. до подання ТОВ „КІМ позову про тлумачення його умов у добровільному порядку виконували його умови і розуміли їх зміст.

Згідно ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності різного уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Зміст п.2.1,п.2.2.,п.4.1 та п.6.1 договору як окремо, так і в порівнянні їх змісту зі змістом усього договору, не викликає сумнівів щодо різного уявлення волевиявлення кожного з них, так як кожен з вказаних пунктів відповідає буквальному значенню слів і понять, а також загальноприйнятим у відповідній сфері відносинам, значення термінів в повній мірі дає змогу з'ясувати зміст окремих частин правочину.

Враховуючи зміст договору доручення про надання юридичних послуг №123-юд/11 від 20.12.2011р., наявні у матеріалах справи докази, приписи ст.213 ЦК України, а також зміст позовних вимог ТОВ «КІМ», судова колегія дійшла висновку про те, що ТОВ «КІМ» у позовній заяві фактично виходить за межі змісту самих пунктів договору і намагається змінити умови договору щодо порядку розрахунків за надані за договором послуги, а не тлумачення умов договору, тому суд першої інстанцій правомірно відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю КІМ підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 21.01.16р. без змін.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 21.01.2016 року у справі № 916/3871/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КІМ без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 04.03.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.