ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа № 925/2055/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем Петрик І.О. за участю представників сторін: позивача- не з'явився, відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-Транс" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 61943,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 61943,22 грн. боргу за невиконання договірних зобов'язань по перевезенню швидкопсувного вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що він як перевізник, належним чином виконав взяті на себе зобов'язання згідно договору від №01/10/15 від 01.10.2015 про перевезення швидкопсувного вантажу, а відповідач не оплатив вартість транспортних послуг згідно акту про надання послуг.

Відповідач у письмовому відзиві на позов заперечував проти доводів позивача. Заперечення вмотивовано тим, що відповідач в силу вимог ЦК України та ГК України правомірно відмовився від виконання грошового зобов'язання, з підстав фактичного невиконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань з перевезення швидкопсувного вантажу, оскільки позивач не доставив вантаж у визначений заявкою пункт. Також відповідач зазначав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін за наявними матеріалами.

Оцінивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

01.10.2015р. між відповідачем, як замовником та позивачем, як перевізником укладено договір перевезення швидкопсувного вантажу №01/10/15, яким сторони погодили порядок взаємин, що виникають при організації і виконанні послуг з міжнародних перевезень та перевезень по території України вантажів автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2.1 договору, Перевізник надає послуги з перевезення швидкопсувного вантажу по території України та за межами державного кордону України. Здійснюючи перевезення, Перевізник зобов'язаний неухильно виконувати Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568), діючих Конвенцій про міжнародні перевезення (Конвенція КДПВ зі змінами внесеними Протоколом від 05.07.1978р.), Митну конвенцію про міжнародні перевезення із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП 1975 року), діючих на території України нормативних актів,а також відповідно до даного Договору.

Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці Замовника і узгоджуються з перевізником (п. 1.3 договору).

Перевізник зобов'язується у разі досягнення згоди Сторін щодо умов конкретного перевезення вантажу, не пізніше 2 (двох) годин з моменту отримання заявки направити Замовнику підтверджену заявку із зазначенням державного реєстраційного номера автомобіля (тягача і напівпричепа), прізвища водія (-їв), номери Carnet TIR та CMR (п. 2.2.1 договору).

Згідно п. 3.1 договору вартість послуг підтверджується у окремих узгоджених Заявках, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно заявки №24/11/15, сторони погодили маршрут перевезення: Красноармійськ - Москва; найменування вантажу: напівтуші на крюках охолоджені (напівтуші свиней охолоджені, являє собою - туша свині, розрубана навпіл по середині хребтового стовба, без голови, без внутрішніх органів, з баками, із задніми ніжками, без залишків щитини, згустків крові та забруднень), виробник ПАТ "АПК-Інвест"; штраф за несвоєчасне подання автомобіля у розмірі 200 доларів США грн., тощо.

25.11.2015р. водій позивача на транспортному засобі марки "Рено", державний номерний знак - ВО 8759 ВА, напівпричіп - ВО 1949 XТ прибув на місце завантаження. На здійснення спірного перевезення вантажу було надано міжнародну товарно-транспортну накладну CMR А №522424 від 25.11.2015р.

Після прибуття на місце розмитнення ПП Юнаківка/Суджа, 28.11.2015р. на пропускному пункті Російської Федерації "Суджа" було складено акт ветеринарно-санітарного огляду №655959, відповідно до якого завантажені напівтуші охолоджені не відповідали органолептичним показникам, та зазначено, що оглянута доступна частину вантажу. Клеймо 05-08-53. При відкритті напівпричепа на передньому плані виявлені 2 підвішені свинячі напівтуші зі слідами забруднень внутрішньої та зовнішньої частин. Сліди на підлозі напівпричепа під напівтушами повторюють контур внутрішньої частини напівтушки, що вказує на місце падіння з підвісу даної напівтушки при транспортуванні. Забруднені напівтуші не відповідають органолептичним показникам.

У зв'язку із вищезазначеним, 28.11.2015р. Територіальним управлінням по Орловській та Курській областям Федеральної служби по ветеринарному та фітосанітарному нагляду складено акт про порушення Єдиних ветеринарно-санітарних вимог під час перевезення товару, підконтрольних державному ветеринарному нагляду та прийнято рішення про повернення товару вантажовідправнику.

В подальшому, виробником вказаного товару ПАТ "АПК-Інвест" здійснено замовлення на перевезення автомобільним перевізником ТОВ "ЮТ-Транс" повернутого вантажу із пункту навантаження - м'ясокомбінат Донецька область, Красноармійський район, с. Рівне, вул. Шопена 1а, до пункту розвантаження - Запорізька область, м. Бердянськ, Мелітопольське шоссе, буд. 82/2 ТОВ "Бердянські ковбаси", що підтверджується наявною в матеріалах товарно-транспортної накладної від 02.12.2015р. №31084 МК.

Згідно поданого до суду акту надання послуг №155 від 03.12.2015р., рахунку на оплату №157 від 03.12.2015р. та податкової накладної від 03.12.2015р. №2 позивач відповідно до договору перевезення швидкопсувного вантажу №01/10/15 від 01.10.2015р. просить суд стягнути з відповідача заявлену суму 61943,22 грн., за транспортні перевезення: 1) на суму 48697,94 грн. із с. Рівне (Красноармійський р-н, Донецька обл.) до м. Дніпропетровськ - пропускний пункт Юнаківка/Суджа - м. Дніпропетровськ, (1067 км), CMR №522424 від 25.11.2015р.; 2) на суму 11105,75 грн. із м. Дніпропетровськ до м. Бердянська (Запорізька обл.) (292 км), товарно-транспортна накладна №31084 МК від 02.12.2015р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд приймає до уваги наступні положення законодавчих актів.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч. 1 ст. 918 ЦК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 3-5 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

У разі якщо вантаж, за втрату чи нестачу якого перевізник сплатив відповідне відшкодування, буде згодом знайдено, одержувач (відправник) має право вимагати видачі йому цього вантажу, повернувши одержане за його втрату чи нестачу відшкодування.

В силу ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Із наведеного вбачається, що загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник відповідає за збереження вантажу після прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або його пошкодження сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а саме сталися не з його вини (презумпція вини перевізника). Тобто, перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Також суд звертає увагу на те, що фактично перевезення згідно заявки №24/11/15 здійснювалось в міжнародному сполученні (відправлення - Україна, отримання - Російська Федерація), у зв'язку з чим слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому цій норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа №72/1 4-612/1 -1559 від 16.05,2007р. Міністерства закордонних справ України "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Частиною 1 статті І Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах

Тому, враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана и Женеві 19.05.1956р.

З врахуванням ст. 9 Конституції України та ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Згідно приписів ст. 1 Конвенції остання застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Статтею 3 Конвенції встановлено, що для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції (ст.4 Конвенції).

Приймаючи вантаж, перевізник перевіряє:

a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць;

b) зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов'язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов'язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Відправник має право вимагати перевірки перевізником ваги брутто вантажу або його кількості, вираженій в інших одиницях виміру. Він може також вимагати перевірки вмісту вантажних місць. Перевізник може вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з такою перевіркою. Результати перевірок включають у вантажну накладну (ст.8 Конвенції).

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній (ст.9 Конвенції).

Як вбачається із матеріалів справи графа 18 СМR накладної А №522424 від 25.11.2015р. "Зауваження та застереження перевізник" є незаповненою, в той час, як позивач у позові та додаткових поясненнях вказує на ту обставину, що неналежне закріплення вантажу було здійснено вантажовідправником.

Згідно приписів ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;

e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням худоби.

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

Згідно ст.18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього. Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов'язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Також Цивільним кодексом України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи позивачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення перевізником всіх, необхідних дій для забезпечення під час перевезення фактичного збереження вантажу та доставляння останнього безпосередньому вантажоодержувачу в стані, придатному для подальшого використання.

Враховуючи, що позивачем, як перевізником не було в повній та належній мірі виконано за заявкою відповідача №24/11/15 перевезення швидкопсувного вантажу по маршруту Красноармійськ - Москва, оскільки умови конкретного перевезення вантажу були обумовлені сторонами договору №01/10/15 від 01.10.2015р., тобто перевізником не було доставлено товар до пункту розвантаження, суд дійшов висновку, що позивач не виконав умов договору №01/10/15 від 01.10.2015р., а тому відсутні підстави для стягнення із відповідача 48697,94 грн. за часткове здійснення перевезення швидкопсувного вантажу по вказаному договору із с. Рівне (Красноармійський р-н, Донецька обл.) до м. Дніпропетровськ - пропускний пункт Юнаківка/Суджа - м. Дніпропетровськ, (1067 км), CMR №522424 від 25.11.2015р.

Одночасно, твердження ТОВ "ЮТ-Транс" про відсутність вини перевізника щодо забруднення вантажу та його повернення вантажовідправнику з огляду на те, що неналежне закріплення вантажу (під вішення напівтуші свинячих на круках) було здійснено саме вантажовідправником, суд до уваги не приймає, оскільки саме перевізник у даному випадку повинен довести факт вчинення всіх дій для збереження та належного перевезення вантажу та відсутність своєї вини у псуванні (забрудненні вантажу під час його перевезення) товару.

Також суд враховує, що у наявній в матеріалах справи міжнародній товарно-транспортній накладній СМR А №522424 від 25.11.2015р. жодних відомостей щодо особливостей товару чи стану, в якому його було прийнято до перевезення (забруднення, неналежне кріплення) - не міститься.

Виходячи з приписів названого вище законодавства та фактичних обставин справи суд приходить до наступних висновків.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що у даному випадку позивачем, як перевізником, не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які спростовували б наявність його вини у пошкоджені та забруднені напівтуші свинячих, які через вказані вище обставини не відповідали органолептичним показникам, що призвело до повернення у на півдорозі до пункту розвантаження вантажовідправнику товару, що перевозився за міжнародною товарно-транспортною накладною СМR А №522424 від 25.11.2015р.

Таким чином, на переконання суду, позивач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за умовами договору перевезення швидкопсувного вантажу 01/10/15 від 01.10.2015р., укладеного сторонами, та заявки №24/11/15 до цього договору, що дає право відповідачу відмовитися від виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо оплати вартості перевезення.

Щодо стягнення з відповідача 11105,75 грн. за здійснені позивачем транспортних перевезень із м. Дніпропетровськ до м. Бердянська (Запорізька обл.) (292 км), товарно-транспортна накладна №31084 МК від 02.12.2015р., то слід наголосити, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 02.12.2015р. №31084 МК - ПАТ "АПК-Інвест", як замовником здійснено замовлення на перевезення автомобільним перевізником ТОВ "ЮТ-Транс" вантажу із пункту навантаження - м'ясокомбінат Донецька область, Красноармійський район, с. Рівне, вул. Шопена 1а, до пункту розвантаження - Запорізька область, м. Бердянськ, Мелітопольське шоссе, буд. 82/2 ТОВ "Бердянські ковбаси". Тобто посилання у вищезазначеній товарно-транспортній накладній саме на ФОП ОСОБА_1, як замовника на здійснення міжміського перевезення вантажу за вказаним маршрутом є безпідставним.

Отже, судом встановлено, що вищезазначене перевезення вантажу здійснювалось на підставі заявки не відповідача по договору перевезення швидкопсувного вантажу 01/10/15 від 01.10.2015р., а фактично за замовленням виробника товару - ТОВ "АПК-Інвест", а тому у позові слід відмовити.

Що стосується стягнення із відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6194 грн. та сплаченого позивачем судового збору то суд враховує, що відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 49 ГПК України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про повну відмову в задоволенні позову, в силу положень ст. 49 ГПК України виплачена позивачем сума послуг адвоката та витрати, пов'язані з розглядом справи - покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.03.2016р.

СУДДЯ К.І.Довгань