КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/341/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Зубець Л.П.

Шевченка Е.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явилися

від відповідача не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«ХОКА-Україна»

на ухвалу господарського суду міста Києва

від 11.01.2016 р. (суддя Комарова О.С.)

у справі №910/341/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«ХОКА-Україна» (далі - ТОВ «ХОКА-Україна»)

до Державного підприємства Українського державного

інституту з проектування об'єктів дорожнього

господарства «Укрдіпродор» (далі - ДП «Укрдіпродор»)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2016 р. у справі №910/341/16 позовну заяву ТОВ «ХОКА-Україна» до ДП «Укрдіпродор» про стягнення грошових коштів з доданими до неї документами повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та матеріали справи передати до господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позову. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що повертаючи позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суд першої інстанції припустився порушень господарського процесуального законодавства тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/341/16 за апеляційною скаргою ТОВ «ХОКА-Україна» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено розгляд справи на 01.03.2016 року.

В зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, участь судді Алданової С.О. у семінарі 01.03.2016 р., системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданих суддів й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи їх повідомлено належно, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

За змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення сторін (а.с. 48-49) про дату, час та місце розгляду справи, неявка їх представників не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, з огляду на приписи ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, повертаючи позовну заяву на підставі п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, місцевий суд посилався на те, що від імені позивача позовну заяву підписано представником позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №01-15 від 01.01.2015 р., виданою генеральним директором товариства ОСОБА_3, проте серед доданих до позовної заяви документів відсутні докази на підтвердження посадового становища ОСОБА_3 як генерального директора ТОВ «ХОКА-Україна», як-то: довідка з ЄДРПОУ, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, установчі документи, де було б зазначено керівника позивача станом на час звернення з позовом до суду.

Крім цього, відповідно до поданого позивачем фіскального чеку №ПН 55 від 04.01.2016 р. та опису вкладення у цінний лист від 04.01.2016 р. ДП «Укрдіпродор» направлено кореспонденцію за адресою: 03680, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, яка вказана в позовній заяві, однак згідно відомостей з інформаційно-довідкового адміністратора єдиних та державних реєстрів - Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ДП «Укрдіпродор» є: 03037, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, що позбавляє суд можливості перевірити факт дотримання позивачем вимог ст. 56 ГПК України та достовірно встановити факт надіслання відповідачу саме доданих до позовної заяви документів, а не іншої кореспонденції.

Одночасно суд першої інстанції посилався на те, що перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) суд на підставі п. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, натомисть у наданій разом з позовною заявою квитанції №0.0.485345726.1 від 04 січня 2016 року відсутні докази зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, що на думку місцевого суду, суперечить вимогам згаданого Закону й така квитанція не може вважатись належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви тощо.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

У відповідності до ч. 1 ст. 54 ГПК України позовна заява підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником.

В силу приписів ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Як встановлено місцевим судом з матеріалів позовної заяви, її підписано представником позивача - ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-15 від 01.01.2015 р., виданої генеральним директором товариства ОСОБА_3

Недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК. Так, позовна заява підлягає поверненню без розгляду, якщо позивачем не вказано повне найменування сторін та їх поштових адрес, або позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано, або прокурор не зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах, або позовна заява не підписана позивачем. У застосуванні положень пункту 1 частини першої статті 63, а також пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України у випадках, коли позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, слід мати на увазі наступне. Якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності. У разі коли до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додано оригіналу або належно завіреної копії довіреності, але в цій заяві вміщено посилання на номер і дату довіреності, то господарський суд, приймаючи заяву до розгляду, витребує у позивача таку довіреність, а в разі її неподання виносить ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК (п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Крім цього, чинним ГПК України не передбачено обов'язку у випадку, коли позов підписується представником юридичної особи, який діє на підставі довіреності (що додана до позову), додавати до позовної заяви докази на підтвердження посадового становища керівника цієї юридичної особи, отже неподання позивачем таких доказів не є підставою для повернення позовної заяви без розгляду. Якщо у суду були сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він в процесі підготовки справи до судового розгляду міг витребувати у позивача докази на підтвердження таких повноважень, а не повертати позовну заяву з цих підстав.

З приводу відсутності доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України належить зазначити, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір», згідно ст. 1 якого судовий збір - збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

До позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір»).

Чинним законодавством не встановлено будь-яких спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Таким чином, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку «одержувач» зазначити найменування територіального органу казначейської служби за місцем знаходження господарського суду, який розглядає справу (п.п. 2.20, 2.21, 2.22 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Як вбачається з доданої позивачем до позовної заяви в якості доказу сплати судового збору квитанції №0.0.485345726.1 від 04 січня 2016 року, вона відповідає вимогам законодавства щодо оформлення платіжних документів, подана в оригіналі, а відтак у місцевого суду не було підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Посилання суду першої інстанції на те, що у цій квитанції відсутні докази зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України є безпідставними, адже ГПК України не містить положень, які би встановлювали обов'язок позивача подавати суду докази зарахування сум судового збору до Державного бюджету України.

Так, Законом України «Про судовий збір» дійсно передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частина друга статті 9). Господарський суд може з'ясувати відповідну обставину, використовуючи передбачені ГПК способи, зокрема у разі необхідності отримувати таку інформацію від територіальних органів казначейства, яким судовий збір перераховано від позивача або особи, яка подала апеляційну (касаційну) скаргу чи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (п. 2.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Отже, суду першої інстанції не слід допускати повернення позовних заяв у разі виникнення сумнівів щодо надходження й зарахування сум судового збору до Державного бюджету України. У таких випадках суд може і повинен на підставі п. 4 ст. 65 ГПК України витребувати від особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України тощо.

Щодо неподання доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, оскільки такі надіслано не за тим поштовим індексом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як видно з матеріалів, які додано до позовної заяви позивачем подано фіскальний чек №ПН 55 від 04.01.2016 р. та опис вкладення у цінний лист від 04.01.2016 р., з яких вбачається, що копію позовної заяви і додані до неї документи надіслано за місцезнаходженням ДП «Укрдіпродор» за адресою: 03680, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ДП «Укрдіпродор» є: 03037, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, проте суд апеляційної інстанції вважає, що невірне зазначення поштового індексу не є достатньою підставою повернення позовної заяви згідно п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, тим більше інші реквізити зазначено правильно тощо.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви без розгляду, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з надісланням матеріалів справи до місцевого суду для розгляду справи по суті.

На підставі ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги ТОВ «ХОКА-Україна», має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОКА-Україна» задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 11.01.2016 р. у справі №910/341/16 - скасувати.

Матеріали справи №910/341/16 надіслати до господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Л.П. Зубець

Е.О. Шевченко