ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.16р. Справа № 904/241/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛІЯ-ТРЕЙД", м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД АГРО", с. Красіне Криворізький район Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 365 717,66 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №10/07 від 10.07.15р.;

від відповідача представник не зявився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЛІЯ-ТРЕЙД"(далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД АГРО" (далі - відповідач) суму 222 232, 92 грн. основного боргу, 37 008, 53 грн. 20% річних, 101 250, 00 грн. штрафу, 5 226, 21 грн. інфляційних, а всього 365 717, 66 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором купівлі продажу №2505/7413 від 25.05.15р.

Відповідач у судове засідання 22.06.2016 року не зявився, надіслав клопотання, яким повідомляє про неможливість направити уповноваженого представника у судове засідання, у звязку з хворобою останнього, а тому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Крім того, відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалою суду від 20.01.16р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2016 року. Вказану ухвалу відповідач отримав 25.01.2016 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням (а.с.24).

В судове засідання 08.02.2016 року відповідач не зявився, а ухвалою суду від 08.02.2016 року розгляд справи відкладено на 22.02.2016 року, про що відповідач належним чином повідомлений, оскільки ухвалу суду від 08.02.16р. отримано останнім 15.02.2016 року (а.с. 32).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

25.05.2015 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) укладено договір купівлі-продажу №2505/7413 (далі - Договір), згідно якого продавець в порядку та на умовах Договору зобовязується продати сою (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти товар та своєчасно оплатити його (п.1.1Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

За умовами п.п.3.1, 3.2 Договору вартість однієї одиниці товару становить 13 500,00 грн. Загальна вартість товару, що передається у власність покупця, становить 337 500,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки між сторонами здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця (п.3.3 Договору).

Згідно п.3.5 Договору покупець зобовязується оплатити 100% вартості товару до 10 червня 2015 року.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару та підписання уповноваженими представниками обох сторін накладної на отримання товару (день отримання товару). Підписана покупцем видаткова накладна свідчить про погодження покупцем кількості та якості отриманого товару по такій накладній (п.4.4 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено обумовлений Договором товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи двосторонніми видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреністю на отримання матеріальних цінностей (а.с.13-17), проте взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару відповідачем не виконані, у звязку із чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 337 500,00 грн.

Протоколом від 10.12.15р. сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги на суму 115 267, 08 грн.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 222 232, 92 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.3 Договору у разі порушення строків оплати (невиконання умов Договору) покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого товару або несвоєчасно оплаченого товару. Крім того, покупець зобовязаний сплатити на користь продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Так, позивачем нараховано до сплати відповідачу штраф у розмір 30%, що становить суму 101 250,00 грн., 20% річних за період з 11.06.15р. по 05.01.16р. у розмірі 37 008, 53 грн., а також інфляційні за період з червня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 5 226,21 грн.

В судовому засіданні 22.06.2016 року позивачем долучено до матеріалів банківську виписку, з якої вбачається, що 12.01.2016 року, після подачі позовної заяви, відповідачем здійснено часткове погашення основного боргу на суму 20 000, 00 грн., отже ці грошові вимоги в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи є припиненими, а тому між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, згідно приписів ст. 80 ч. 1 п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування штрафу та інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахувань 20% річних, суд визнає її обґрунтованими частково за період з 11.06.15р. по 05.01.16р. на суму 36 943, 76 грн., тоді як в решті нарахувань 20% річних відмовляє, з огляду на те, що при здійсненні розрахунку позивачем зараховано до періодів прострочення день проведення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 115 267, 08 грн.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД АГРО" (53071, Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Красіне, вул. Гоголя, 5А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛІЯ-ТРЕЙД" (43022, Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, буд.5А; ) 202 232, 92 грн. (двісті дві тисячі двісті тридцять дві грн. 92 коп.) основного боргу, 101 250, 00 грн. (сто одна тисяча двісті пятдесят грн. 00 коп.) штрафу, 36 943, 76 (тридцять шість тисяч девятсот сорок три грн. 76 коп.) 20% річних, 5 226, 21 (пять тисяч двісті двадцять шість грн. 21 коп.) інфляційних, 5 484, 79 грн. (пять тисяч чотириста вісімдесят чотири грн. 79 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог на суму 20 000,00 грн. - провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 01.03.2016р.