ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016р. Справа№ 914/2972/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Петрашко М.М. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТРУС, м.Дубляни Жовківського району Львівської області

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Укргазпромбанк, м.Київ

за участю у справі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, м.Київ

за участю у справі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_7 представник (довіреність №148 від 29.09.2015р.) ОСОБА_8 представник (довіреність №146 від 09.09.2015р.);

від третьої особи-1 не зявився;

від третьої особи-2 не зявився.

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Судове засідання 19.02.2016 року проводиться у режимі відеоконференції.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено за позовом Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТРУС до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Укргазпромбанк за участю у справі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та за участю у справі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання виконавчого напису

нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав зазначених у поданому відзиві на позовну заяву та поданих запереченнях.

Треті особи явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників відповідача, суд

встановив:

19.07.2013р. між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Укргазпромбанк» (кредитодавець) та Спільним Українсько-Польським підприємством «Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТРУС» укладено договір банківського кредиту №23-КЛ/13-ЗРВ, предметом якого є надання кредитодавцем позичальнику грошових коштів (кредиту) у вигляді відновлюваної кредитної лінії та зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі в розмірі, на умовах та в порядку, що визначені цим договором.

Додатковими угодами до договору за погодженням сторін було змінено максимальний ліміт заборгованості та процентну ставку за користування кредитними кошами.

Пунктом 1.1.2. договору, у редакції додаткової угоди № 2 від 18.07.2014р., передбачено, що ліміт граничної заборгованості за кредитною лінією становить 965 000,00 доларів США.

Відповідно до п.1.1.4. договору процентна ставка за користування кредитом становить 11,75% річних. Згідно додаткової угоди № 1 від 04.03.2014р., пункт 1.1.4 викладено в новій редакції, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом 12,5 %.

Додатком №1 до додаткової угоди № 2 від 18.07.2014р. до договору банківського кредиту №23-КЛ/13-ЗРВ від 19.07.2013р., сторони передбачили графік зменшення ліміту граничної заборгованості за кредитною лінією.

У звязку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем було вжито заходів для стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог законодавства. Зокрема позивач стверджує, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог Постанови КМУ від 29.06.1999р. №1172, якою затверджено перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5.

При цьому, позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва у справі № 82/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме, зокрема:

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

"Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту:

"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості."

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015р., рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у справі № 82/20084/14 залишено без змін. Однак, судом встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.11.2015р., Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Слід зазначити, що відповідно до Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", Кабінет Міністрів України постановив внести зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на підставі переліку документів поданих відповідно до нечинної постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Також, позивач стверджує, що при зверненні відповідача до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису було порушено п.6.1 кредитного договору, з якого вбачається, що всі спори, які виникають при виконанні цього договору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду. З положень кредитного договору не вбачається право відповідача на звернення до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, як зазначає позивач, нотаріус виявивши третейське застереження в кредитному договорі був зобовязаний відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису.

Крім того, Спільне Українсько-Польське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю ЕТРУС зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено 16.02.2015р., а розрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті встановлений станом на 16.02.2014р. А отже, на думку позивача, заборгованість не є безспірною.

Також позивач стверджує, що йому не направлялась письмова вимога про погашення заборгованості у визначений строк та попередження про початок вжиття примусових заходів щодо стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду Львівської області із позовною заявою, в якій Спільне Українсько-Польське підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю ЕТРУС просить визнати виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 16.02.2015р., зареєстрованим за номером 296, таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.

Позивачем також надавались додаткові пояснення щодо правильності нарахування заборгованості, проте заяв про зміну предмету або підстав позову позивач не подавав.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву та заперечення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 вказаного Закону встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як встановлено судом, 19.07.2013р. між сторонами укладено договір банківського кредиту №23-КЛ/13-ЗРВ, предметом якого є надання позивачем відповідачу грошових коштів (кредиту) у вигляді відновлюваної кредитної лінії та зобовязання відповідача повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі в розмірі, на умовах та в порядку, що визначені цим договором.

Внаслідок невиконання позивачем умов договору, 16.02.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований за номером 296, відповідно до якого було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662, затверджено перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У пункті 2 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Слід зазначити, що як на момент вчинення виконавчого напису так і на день оголошення рішення у даній справі, Постанова Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662 є чинною. Разом з тим, рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у справі № 82/20084/14, яким визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року прийняте 20 березня 2015, проте оскаржуваний виконавчий напис вчинено 16.02.2015р., відтак як приватний нотаріус так і відповідач діяли у межах норм діючого на той час законодавства.

Позивач зазначає, що з положень кредитного договору №23-КЛ/13-ЗРВ від 19.07.2013р. не вбачається право відповідача на звернення до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Окрім цього, позивач зазначає, що при зверненні відповідача до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису було порушено п.6.1 кредитного договору, з якого вбачається, що всі спори, які виникають при виконанні цього договору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду. Відтак, як зазначає позивач, нотаріус виявивши третейське застереження в кредитному договорі був зобовязаний відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 18 ЦК України встановлено один із способів захисту цивільних прав, відповідно до якої, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до статті 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або майна на його користь, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Відтак, як вбачається з вищенаведених норм, реалізація захисту свого права на стягнення заборгованості за кредитним договорам у спосіб, який передбачено ст. 18 ЦК України - шляхом звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на борговому документі не ставиться у залежність від наявності чи відсутності такої умови у договорі, або наявності третейського застереження у договорі.

Крім того, слід зазначити, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду є лише одним із способів реалізації права на захист своїх прав (пункт 4.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Стосовно твердження Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТРУС про те, що заборгованість не є безспірною, оскільки виконавчий напис нотаріуса вчинено 16.02.2015р., а розрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті встановлений станом на 16.02.2014р. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.3.2.2., 3.2.3. договору банківського кредиту № 23-КЛ/13-3РВ від 19.07.2013р., позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит в строк згідно п.1.1.3. договору, у повному обсязі, в валюті кредиту та в порядку, що встановлені договором. Платити кредитодавцю щомісячно проценти за користування кредитом у валюті кредиту, в розмірі, строки та порядку, що встановлені цим договором.

Відтак, враховуючи те, що кредит та проценти за користування кредитом в силу положень договору повертаються у валюті кредиту, тобто у доларах США, визначення заборгованості у гривневому еквіваленті не впливає на правильність вимог, зазначених в оскаржуваному виконавчому написі, а отже твердження позивача, що заборгованість за вищенаведених обставин не є безспірною є недоведеними.

Тим не менше, суд погоджується з доводами приватного нотаріуса, що зі змісту виконавчого напису вбачається, що при вчиненні виконавчого напису в його тексті була допущена описка (технічна помилка), тобто помилково зазначено 2014р. замість 2015р.

Також позивач стверджує, що йому не направлялась письмова вимога про погашення заборгованості у визначений строк та попередження про початок вжиття примусових заходів щодо стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства. При цьому, позивач зазначає, що таке попередження має бути спрямоване боржникові не менш ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом у відповідності до п.2.3. Глави 16 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

У пункті 2.3. вищезазначеного Наказу зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Суд звертає увагу, що положення п.2.3. Наказу стосується випадків вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору, або умов іпотечного договору, тобто у випадку звернення стягнення на іпотечне майно. А як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, такий був вчинений з метою стягнення заборгованості за кредитним договором.

Це також вбачається з п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до якого, для одержання виконавчого напису подаються іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, і згідно п.п. «в» п. 1-1 Постанови, нотаріусу подається засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яке визначає стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, подання нотаріусу письмової вимоги кредитора до боржника про погашення заборгованості у визначений строк та попередження про початок вжиття примусових заходів щодо стягнення заборгованості у даному випадку Переліком не вимагається.

Тим не менше, як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2015р., тобто за місяць до вчинення виконавчого напису, відповідачем поштою було надіслано письмову вимогу до позивача, в якій відповідач зазначає про наявність у позивача простроченої заборгованості та вимагає погасити вказану заборгованість у 30-денний термін з дня надіслання вимоги, а також заявляє, що якщо протягом зазначеного строку вимога банку не буде задоволена або залишена без розгляду, банк розпочне процедуру дострокового стягнення кредиту та відсотків, що будуть нараховані до дня повного погашення кредиту, загальна сума підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави позову наведені позивачем у позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними.

Позивачем у ході розгляду справи також подавались додаткові пояснення стосовно правильності нарахування суми заборгованості, а також розрахунки заборгованості, які на думку позивача свідчать про те, що заборгованість не була безспірною, однак заяви про зміну підстав позову від позивача не надходили. Тим не менше, проаналізувавши вказані пояснення та розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку, що такі не спростовують правильність вимог, зазначених у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з моменту отримання письмової вимоги від 16.01.2015р. до відповідача стосовно правильності нарахованих сум простроченої заборгованості по кредитному договору тощо.

В господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

При цьому, господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню (Постанови Вищого господарського суду України від 11.03.2014р. у справі № 5011-5/14359-2012, від 19 лютого 2014 року у справі № 915/1255/13, від 16 квітня 2013 року Справа № 5019/1258/12).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20

травня 2015 року у справі № 6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З огляду на викладене, проаналізувавши підстави позову, перевіривши належність банку, як кредитору права вимоги за кредитним договором та правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, суд дійшов висновку скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 16.11.2015р.

Так, ухвалою суду від 16.11.2015р. керуючись ст.ст. 66, 67 ГПК України було вжито заходів до забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 16.02.2015р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 296, про стягнення з Спільного Українсько-Польського товариства з обмеженою відповідальністю Етрус на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства Укргазпромбанк заборгованості за договором банківського кредиту № 23-КЛ/13-3РВ від 19.07.2013р. та додатків до нього на загальну суму 990 484,37 дол. США.

Згідно із п.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Питання про скасування заходів до забезпечення позову може бути розглянуто господарським судом без виклику сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ст.68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, а забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, беручи до уваги те, що обставини які спричинили застосування заходів забезпечення позову змінились, враховуючи те, що забезпечення позову перешкоджатиме належному виконанню оскаржуваного виконавчого напису, суд дійшов висновку скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 16.11.2015р.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 68, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову вжитих ухвалою від 16.11.2015р. шляхом

зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 16.02.2015р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 296, про стягнення з Спільного Українсько-Польського товариства з обмеженою відповідальністю Етрус на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства Укргазпромбанк заборгованості за договором банківського кредиту № 23-КЛ/13-3РВ від 19.07.2013р. та додатків до нього на загальну суму 990 484,37 дол. США.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 24.02.2016р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Сухович Ю.О.