КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/29588/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Горбоконь В.Ю.

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дядя Ваня - Закарпатські овочі" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дядя Ваня-Закарпатські

овочі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Еліт Сервіс"

про стягнення 50 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №910/29588/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 09.02.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 відкладено розгляд справи до 01.03.2016.

В судове засідання 01.03.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

25 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дядя Ваня - Закарпатські овочі" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "А-Еліт Сервіс" (експедитор) укладено генеральний договір транспортного експедирування №1/10-13 від 25.10.2013 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору клієнт доручає, а експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів клієнта за допомогою залізничного транспорту, що будуть погоджені в додаткових угодах та/чи заявках, які є невід'ємною частиною даного договору. Вантажі, організацію перевезення яких здійснює експедитор, є власністю клієнта. При прийнятті вантажів клієнта експедитором права власності на відповідні вантажі в останнього не виникає.

Згідно з п. 2.1. Договору сторони погоджують який саме вантаж клієнта (найменування, кількість, код вантажу, відповідно до Гармонізованої номенклатури вантажів, код вантажу, відповідно до Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та ін.) буде експедируватись, маршрути його транспортування в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного договору. Умови надання експедитором послуг, передбачених даним договором, відносно конкретного вантажу клієнта також будуть вважатись погодженими у випадку направлення клієнтом експедитору заявки, що містить всю необхідну інформацію, і прийняття експедитором заявки до виконання відповідно до п.п. 2.2.-2.5. даного договору.

Пунктом. 2.2. Договору встановлено, що клієнт не пізніше 5 днів до планованої дати відправлення вантажу направляє експедитору заявку з вказівками щодо маршруту і всіх можливих даних стосовно вантажу та в обов'язковому порядку, відповідно до форми заявки вказує: найменування, кількість, код вантажу за Гармонізованою номенклатурою вантажів, код вантажу, відповідно до Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів, необхідний для перевезення склад, кількість вагонів, завантаженість вагонів, строки транспортування, станції відправлення, станції призначення вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоотримувача. Форма заявки зазначена в додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору, після отримання заявки, експедитор направляє клієнту рахунок з зазначенням сум, необхідних для надання послуг відповідно до заявки.

Угода між експедитором і клієнтом стосовно організації здійснення транспортного експедирування відповідної партії вантажу клієнта вважається укладеною сторонами з дати перерахування клієнтом грошових коштів чи отримання підтвердження експедитором про надходження грошових коштів в зазначеному у відповідному рахунку розмірі (п. 2.5. Договору).

Згідно з п. 2.10. Договору сторони здійснюють приймання-передачу робіт (послуг), наданих відповідно до умов даного договору шляхом складання актів виконаних робіт (послуг), в яких фіксуються всі транспортно-експедиторські послуги, отримані клієнтом від експедитора.

Відповідно до п. 4.1. Договору клієнт перераховує експедитору 100% передоплату грошових коштів, необхідних для виконання його доручень з перевезення відповідних партій вантажів до їх відвантаження, відповідно до виставленого рахунку. Грошові кошти, надані клієнту експедитором для виконання даного договору (за винятком платні експедитору), є власністю клієнта. Допускається оплата рахунків, переданих за допомогою засобів факсимільного зв'язку.

У випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів клієнтом, їх перерахування не в повному обсязі, експедитор має право затримати вантаж і розпорядитись про невидачу його отримувачеві до моменту зарахування відповідних сум на рахунок, вказаний експедитором. Витрати з простою вагонів та інші додаткові витрати, в такому випадку, оплачуються клієнтом (п. 4.7 Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору цей договір вступає в силу з дати його підписання і діє до 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення з подальшою його пролонгацією на кожен наступний рік, якщо жодна зі сторін до спливу вказаного строку не заявила про його розірвання у письмовому вигляді.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, на підставі виставленого відповідачем рахунку №12 від 26.02.2014, на суму 88050,00 грн., позивач сплатив на користь відповідача 50000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання за Договором щодо здійснення перевезення не виконав, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача, в якості збитків, сплачену суму попередньої оплати в розмірі 50000,00 грн.

За змістом ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору та беручи до уваги, що матеріали справи не містять додаткових угод та заявок на перевезення, передбачених п.п.2.1, 2.2. Договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що генеральний договір транспортного експедирування №1/10-13 від 25.10.2013 є рамковим договором, укладеним з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови надання послуг транспортного експедирування.

В той же час, відповідач, на підставі Договору, виставив позивачу рахунок №12 від 26.02.2014, на попередню оплату за залізничне перевезення 3 вагонів серії 580 з вантажем консерви овочеві ЕТСНГ 581106, ГНГ 2001 завантаженням 159 тн. по території України за маршрутом: Чорнотисів-Мальчики (3 вагони) на суму 88050,00 грн., який, відповідно до умов, є пропозицією на виникнення одиничного окремого зобов'язання щодо транспортного експедирування відповідно до умов Договору.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про отримання відповідачем заявки на надання послуг від позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до умов Договору свої зобов'язання за договором експедитор починає виконувати лише після укладення договору на надання послуг експедирування, вказаних у конкретному рахунку, виставленому щодо окремого зобов'язання та певної партії вантажу.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні положення викладені у ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Проте, як зазначалося вище, позивач, всупереч п. 4.1. Договору транспортного експедирування №1/10-13 від 25.10.2013, частково оплатив виставлений відповідачем рахунок №12 від 26.02.2014 на надання послуг експедирування.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд, прийшов до обґрунтованого висновку, що договір надання експедиторських послуг на кожну окрему партію вантажу (відповідно до рахунку №12 від 26.02.2014) є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору у формі та порядку, передбаченому генеральним договором транспортного експедирування (неповна оплата).

Посилання апелянта на п. 4.8. Договору колегією суддів визнано безпідставними, оскільки позивачем протягом необхідного для цього часу не здійснено повну попередню оплату як дію, що свідчить про непогодження останнім істотних умов, викладених у пропозиції на укладення договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що станом на дату розгляду справи судом кошти сплачені позивачем зберігаються відповідачем без належної правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В той же час, колегія суддів враховує, що суд здійснює розгляд справи у межах предмету та підстав позову, які самостійно визначаються позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою позову є завдання збитків, в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, передбачених у рахунку №12 від 26.02.2014, а предметом позову - стягнення вказаних збитків.

За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до приписів ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги факт неукладення сторонами договору на надання експедиторських послуг, вказаних у рахунку №12 від 26.02.2014, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дядя Ваня - Закарпатські овочі" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дядя Ваня - Закарпатські овочі" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №910/29588/15 без змін.

Матеріали справи №910/29588/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна