ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 925/137/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Запорізького державного підприємства Радіоприлад,

м. Запоріжжя

до Асоціації Інформсистема, м. Черкаси

про стягнення 6 429 грн. 02 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося Запорізьке державне підприємство Радіоприлад до Асоціації Інформсистема про стягнення боргу (штрафних санкцій), у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору (про порядок перевірки блоків, які поставляються державному підприємству Радіоприлад) від 05 червня 2003 року №107-5 в розмірі 6 429 грн. 02 коп., а саме: 4 643 грн. 18 коп. пеня та 1 785 грн. 84 коп. штраф.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 10 березня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року було зобовязано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 10 березня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/137/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 6 429 грн. 02 коп. штрафних санкцій, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на виконання умов договору від 05 червня 2003 року №107-5 відвантажив відповідачу вироби Г1М в кількості 2 штук на суму 51 024 грн. 00 коп.

30 листопада 2005 року відповідач повернув один виріб Г1М вартістю 25 512 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, інший виріб до цього часу відповідачем не повернуто.

В звязку з чим позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 643 грн. 18 коп. пені та 1 785 грн. 84 коп. штрафу за несвоєчасну поставку.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 05 червня 2003 року між державним підприємством Радіоприлад (користувач) та Асоціацією Інформсистема (виробник) було укладено договір (про порядок перевірки блоків, які поставляються державному підприємству Радіоприлад) №107-5.

У звязку з тим, що Асоціацією Інформсистема випускаються блоки для державного підприємства Радіоприлад, а перевірку та передачу їх необхідно здійснювати в складі виробів Г1М, користувач зобовязується поставити виробнику вироби Г1М в кількості 2 штук у відповідності до специфікації, яка є невідємною частиною даного договору, на умовах викладених в договорі (п. 1.1. договору).

В позовній заяві позивач вказував, що 02 липня 2003 року було відвантажено відповідачу вироби Г1М в кількості 2 штук на загальну суму 51 024 грн. 00 коп., що відповідає специфікації до вказаного договору. Підтвердженням відвантаження виробів та прийняття їх відповідачем є товарно транспортна накладна 01ААС від 02 липня 2003 року.

Строк перебування виробів у виробника складає три роки з моменту відвантаження виробів і може бути продовжений за письмовою згодою сторін (п. 1.2. договору).

Повернення виробів користувачу здійснюється виробником за його рахунок в строк не більше десяти календарних днів після закінчення трьох років з дати відвантаження (п. 1.3. договору).

30 листопада 2005 року відповідачем було повернуто один виріб Г1М вартістю 25 512 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ.

В подальшому сторонами додатковою угодою від 10 лютого 2008 року №2 було внесено зміни до умов п. 1.2., згідно якого строк перебування виробу у користувача складає три роки з дати підписання даної додаткової угоди і може бути продовжений за письмовою згодою сторін.

Зазначена додаткова угода була підписана сторонами 12 лютого 2009 року.

Оскільки відповідачем не було повернуто позивачу виріб Г1М у визначені сторонами строки, позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом про повернення відповідного майна.

Рішенням суду від 30 листопада 2015 року зі справи №925/1672/15 позов задоволено повністю та зобовязано Асоціацію Інформсистема за власний рахунок повернути Запорізькому державному підприємству Радіоприлад майно - виріб Г1М в кількості 1 штуки загальною вартістю 25 512 грн. 00 коп.

Вищевказане рішення суду у встановленому законодавством порядку набрало законної сили.

Під час розгляду справи №925/1672/15, судом встановлено, що за умовами додаткової угоди №2 від 10 лютого 2008 року, яка підписана сторонами 12 лютого 2009 року, його сторони погодили, що виріб Г1М в кількості 1 шт. знаходиться у відповідача терміном на три роки, тобто з 12 лютого 2009 року по 11 лютого 2012 року.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося вище відповідач повинен був повернути виріб Г1М не пізніше 11 лютого 2012 року.

Однак свій обовязок Асоціація Інформсистема не виконала.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даного спору відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобовязання щодо повернення виробу Г1М у визначений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з п. 3.1. договору за невиконання і неналежне виконання зобовязань по даному договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

В абзаці 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

При нарахуванні пені та штрафу позивач застосовував положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору та абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 785 грн. 84 коп. штрафу та 4 643 грн. 18 коп. пені нарахованої за період з 12 лютого 2012 року по 11 серпня 2012 року.

В пункті 3 листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів зазначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (постанова від 22.11.2010 N 14/80-09-2056).

Згідно абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В пункті 2 вищевказаного листа зазначено, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанови від 06.12.2010 N 42/563; від 20.12.2010 N 06/113-38).

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі N 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі N 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі N 3-11гс11.

Сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 ЦК України, частина перша статті 231 ГК України) (п. 2.3. вищевказаної постанови ВГСУ).

Згідно ч. 2 ст. 22 ГК України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Згідно з п. 1.1. Статуту позивача, затвердженого наказом Державного концерну Укроборонпром від 25 вересня 2012 року №161 Запорізьке державне підприємство Радіоприлад є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління Державного концерну Укроборонпром

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.1. Статуту).

Таким чином позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що нарахування пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3. судом встановлено, що розмір пені нараховано вірно, а тому заявлена до стягнення сума підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем не було повернуто виріб Г1М у визначені договором строки, та прострочення повернення товару становить більше 30 днів заявлена до стягнення сума штрафу також підлягає стягненню з відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Асоціації Інформсистема, вул. Фрунзе, 1, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02019529 на користь Запорізького державного підприємства Радіоприлад, пр. Леніна, 3, м. Запоріжжя, ідентифікаційний код 14313317 4 643 грн. 18 коп. пені, 1 785 грн. 84 коп. штрафу та 1 378 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 11 березня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович