РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17432/14 03.03.16 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ТехНова" (Комунальний

енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ")

про стягнення 11 946 935,55 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Саранюк В.М. за довіреністю № 14-72 від 0.06.2015 р.;

від відповідача: Новик О.В. за довіреністю № 120 від 24.09.2014 р.;

Кардашевська Т.В. за довіреністю № 4 від 04.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ТехНова" (Комунальний енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ") про стягнення 45 680 545,59 грн.

Ухвалами суду від 02.07.2015 р. у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; та зупинено провадження у справі.

До господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертизи та матеріали справи № 910/17432/14.

Ухвалою від 11.02.2016 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.02.2016 р.

19.02.2016 р. від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.02.2016 р. оголошувалась перерва до 03.03.2016 р.

01.03.2016 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 03.03.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили.

У судовому засіданні 03.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (Комунальний енергогенеруючий підрозділ «Чернігівська ТЕЦ») (надалі - відповідач, Покупець) укладено договір № 13/3484-ТЕ-39 купівлі-продажу природнього газу (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується передати у масність Покупцю у 2013 році природній газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Продавець передає Покупцю з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 105 000,0 тис.куб.м.

Умовами п. 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, поставивши відповідачу природний газ протягом січня - грудня 2013 р., на загальну суму 103 722 960,68 грн., що підтверджуються відповідними актами приймання - передачі природного газу, копії яких наявні у матеріалах справи (Акти від 31.01.2013 р. № б/н на суму 15 761 330,50 грн. (за січень 2013 р.); від 28.02.2013 р. № б/н на суму 17 265 065,83 грн. (за лютий 2013 р.); від 31.03.2013 р. № б/н на суму 15 960 724,27 грн. (за березень 2013 р.); від 30.04.2013 р. № б/н на суму 6 893 622,71 грн. (за квітень 2013 р.); від 31.05.2013 р. № б/н на суму 4 770 153,99 грн. (за травень 2013 р.); від 30.06.2013 р. № б/н на суму 4 844 434,08 грн. (за червень 2013 р.); від 31.07.2013 р. № б/н на суму 4 227 967,14 грн. (за липень 2013 р.); від 31.08.2013 р. № б/н на суму 3 901 980,26 грн. (за серпень 2013 р.); від 30.09.2013 р. № б/н на суму 3 742 594,33 грн. (за вересень 2013 р.); від 31.10.2013 р. № б/н на суму 5 828 904,04 грн. (за жовтень 2013 р.); від 30.11.2013 р. № б/н на суму 6 657 689,16 грн. (за листопад 2013 р.) та від 24.01.2014 р. № б/н на суму 13 868 494,37 грн. (за грудень 2013 р.).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що станом на 17.07.2014 р., тобто до звернення позивача до суду, відповідачем було сплачено кошти за поставлений природний газ на загальну суму 68 067 272,28 грн.

Під час розгляду справи, 15.10.2014 р., відповідачем було повністю погашено суму основного боргу за поставлений природний газ по договору № 3/3484-ТЕ-39 від 29.01.2013 р.

Таким чином, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2015 р., позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача сум пені у розмірі 4 344 051,16 грн., 3 % річних у розмірі 1 396766,87 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 206 117,53 грн., за період з 14.02.2013 р. по 15.10.2014 р.

Відповідно до п. 7.2 Договору сторони встановили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору передбачено що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач проти стягнення пені у розмірі 4 344 051,16 грн., 3 % річних у розмірі 1 396766,87 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 206 117,53 грн., що нараховані за період з 14.02.2013 р. по 15.10.2014 р., заперечує, посилаючись на наступне.

На виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 та від 11.01.2005 № 20, між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державно адміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради та Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради укладено договори про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію (зокрема, договір № 79/30 від 12.02.2014 р.; № 326/30 від 01.08.2014 р.; № 587/30 від 03.10.2014 р., копії яких містяться у матеріалах справи); та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, за умовами яких сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, спожитий за спірним договором на загальну суму 50 962 989,70 грн.

Предметом вищезазначених правочинів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків щодо оплати заборгованості за спірним договором, що виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

У відповідності до п. п. 14 договорів про організацію взаєморозрахунків та п. п. 5.2. спільних протокольних рішень, правочини з організації проведення сторонами взаєморозрахунків набирає чинність з моменту підписання сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків оплата заборгованості за поставлений природний газ та діють до повного виконання сторонами.

За умовами договорів про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків оплата заборгованості за поставлений природний газ, яка є підставою нарахування штрафних і фінансових санкцій у цій справі, має відбутися виключно у порядку, на умовах та у строки, передбачені зазначеними правочинами.

Дослідивши забрані у матеріалах справи докази, суд частково погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для застосування штрафних санкцій у вигляді пені, та наслідків прострочення виконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), у зв'язку зі зміною сторонами строків оплати поставленого позивачем природного газу, на підставі укладених багатосторонніх правочинів щодо організації взаєморозрахунків.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд України, зокрема, у постановах від 09.09.2014 у справі № 3-101гс14/16/16; від 09.09.2014 у справі № 3-102гс14/16/16; від 09.09.2014 у справі № 3-105гс14/16/16; від 16.09.2014 у справі № 3-111гс14; від 23.09.2014 у справі № 3-119гс14; від 30.09.2014 у справі № 3-114гс14; від 30.09.2014 у справі № 3-132гс14; від 25.03.2015 у справі № 3-23гс15; від 01.07.2015 у справі № 3-322гс15; від 16.09.2015 у справі № 3-500гс15; від 07.10.2015 у справі № 3-777гс15; від 07.10.2015 у справі № 3-883гс15 та від 11.11.2015 у справі № 3-968гс15.

У той же час, суд відзначає, що нараховані суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат за періоди, у яких були відсутні домовленості щодо зміни строків оплати за поставлений відповідачу природний газ, підлягають стягненню з останнього на користь позивача.

При цьому, дослідивши наданий на вимогу суду відповідачем контррозрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, виконаний з урахуванням періодів прострочення та укладених багатосторонніх правочинів, спрямованих на зміну строків оплати поставленого газу, суд дійшов висновку про його правильність та арифметичну вірність.

За таких обставин, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що стягненню з останнього на користь позивача підлягають суми пені у розмірі 104 681,85 грн., 46 516,14 грн. інфляційних втрат та 20 992,79 грн. 3 % річних.

Крім того, у матеріалах справи містяться клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, розглянувши які суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи обставини даної справи, суд не вважає штрафні санкції, а саме, пеню у розмірі 104 681,85 грн., надмірно великою, та не вбачає можливості для її зменшення, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні відповідних клопотань.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 104 681,85 грн. пені, 46 516,14 грн. інфляційних втрат та 20 992,79 грн. 3 % річних обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ТехНова" (Комунальний енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38, кв. 36; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 104 681 (сто чотири тисячі шістсот вісімдесят одну) грн. 85 коп. пені, 46 516 (сорок шість тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 20 992 (двадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 79 коп. 3 % річних та 1 053 (одну тисячу п'ятдесят три) грн. 30 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна