ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 922/6395/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №ББУ/ПУ208/ББ/15 від 10.12.2015 року);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 24.07.2015 року), ОСОБА_3 (довіреність б/н від 01.06.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№368Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року у справі №922/6395/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія", м. Харків;

про стягнення 6795,01 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 6795,01грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 421-ПУ від 14.01.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року у справі №922/6395/15 (суддя Лавренюк Т.А.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року у справі №922/6395/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Витрати по сплати судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 29.02.2016 року на 10:30 год.

В судовому засідання представник позивача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представники відповідача заперечують проти апеляційної скарги, та просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія" (відповідач) укладено договір поставки № 421-ПУ (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених цим договором поставити у власність позивача продукцію або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі та специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору, а позивач прийняти та оплатити їх вартість.

Відповідно до умов договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у специфікаціях до даного договору на умовах DDP згідно Правил "Інкотермс-2010" з урахуванням умов, визначених у договорі або у відповідних специфікаціях до нього (п.4.1, п.4.2 договору).

04.06.2014р. між сторонами підписано специфікацію до договору, в якій сторони погодили строк поставки товару, а саме: відповідач зобов'язався здійснити поставку товару до 30.06.2014р. (а.с.25).

Порядок розрахунків за поставлений товар погоджено сторонами у п.5.4 договору, відповідно до якого позивач зобов'язався здійснити оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача протягом п'яти робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого позивачем рахунку.

В своєму позові ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо поставки товару у строки, передбачені специфікацією від 04.06.2014р. до договору поставки № 421-ПУ від 14.01.2014р. та зазначив, що згідно видаткової накладної № 547 відповідач поставив товар лише 17.07.2014р., в той час як строк поставки товару погоджено сторонами до 30.06.2014р. Оскільки поставка товару відповідачем здійснена з порушенням строків, позивач, на підставі п.6.2 договору, просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 6 795,01грн., що складає 5% від вартості продукції, що була поставлена за видатковою накладною № 547 від 17.07.2014р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, визначеного умовами п.6.2 договору порядку не дотримався, письмову вимогу на адресу відповідача про сплату штрафу за порушення строків поставки товару не надіслав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у п.6.2 договору сторони погодили, що в разі поставки продукції з порушенням строків, передбачених у договорі або відповідній специфікації, відповідач, на підставі письмової вимоги позивача повинен сплатити останньому неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною специфікацією.

Із змісту даного пункту договору вбачається, що сторони погодили певний порядок сплати штрафу за порушення строків поставки продукції, а саме: за наявності письмової вимоги позивача, направленої останнім на адресу відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позивачем не було дотримано визначений договором порядок, тож позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року у справі №1-2/2002 (№15-рп/2002) судова колегія до уваги не приймає, оскільки в рішенні визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Проте, в даному випадку, обовязок щодо направлення письмової вимоги про сплату неустойки за порушення строків поставки товару випливає з договору, укладеного між сторонами. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач припускається довільного тлумачення висновків Конституційного суду України, викладених в рішенні від 09.07.2002 року у справі №1-2/2002 (№15-рп/2002).

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивачем взагалі не було доведено факту поставки товару.

З додатків до позовної заяви вбачається, що позивачем надано до матеріалів справи копію договору №421-ДУ від 14.01.2014 року та копію Специфікації від 04.06.2014 року. В тексті позовної заяви позивач посилається видаткову накладну №547 від 17.07.2014 року, проте в матеріалах справи вказана накладна відсутня.

Разом з тим, в позові відсутні будь-які посилання позивача на рішення суду, та в матеріалах справи відсутні такі рішення, які б встановлювали факт поставки товару на виконання умов договору №421-ДУ від 14.01.2014 року та мали б преюдиційне значення для даної справи в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року у справі №922/6395/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року у справі №922/6395/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.03.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Сіверін В. І.