ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

03.02.2016р. Справа №905/2640/14

за скаргою: №19-11/1-10 від 19.11.2015р. Державного підприємства «Вугілля України» на дії відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області у справі:

за позовом: Державного підприємства «Вугілля України», м.Київ

до відповідача 1: Державного підприємства «Шахтарськантрацит», м.Шахтарськ

відповідача 2: Публічного акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка», м.Торез

про стягнення 4567,92 грн

за участю органу виконання судового рішення: відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, м.Дружківка

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: не зявився

від ВДВС: не зявився

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.07.2014р. у задоволенні позову Державного підприємства «Вугілля України» до Державного підприємства «Шахтарськантрацит», Публічного акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» про стягнення 4567,92 грн було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. рішення місцевого суду скасовано, позов задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивача 4567,92 грн збитків та 2740,50 грн витрат по сплаті судового збору.

30.01.2015р. на виконання вказаної постанови господарським судом Запорізької області було видано відповідний наказ.

30.11.2015р. Державне підприємство «Вугілля України» звернулось до господарського суду Запорізької області зі скаргою №19-11/1-10 від 19.11.2015р. про:

- визнання незаконними дій відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14;

- визнання недійсною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14;

- зобовязання в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 відкрити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14.

Ухвалою від 01.12.2015р. господарського суду Запорізької області вказану скаргу з додатками, направлено за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою від 15.12.2015р. господарського суду Донецької області розгляд скарги призначено на 14.01.2016р.

Згідно з ухвалою від 14.01.2016р. розгляд скарги було відкладено на 03.02.2016р.

В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що постановою від 22.10.2015р. відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області було відмовлено у прийнятті до примусового виконання наказу від 30.01.2015р. та відкритті провадження з його виконання, а сам наказ повернуто стягувачу. При цьому, за твердженням заявника, визначена виконавчою службою підстава відмови не передбачена чинним законодавством.

Відповідачі у судові засідання 14.01.2016р., 03.02.2016р. не зявились, витребуваних судом документів не представили, будь-якихпояснень по суті скарги не надали. Одночасно, за висновками суду, Державне підприємство «Шахтарськантрацит», Публічне акціонерне товариство «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.01.2016р. місцезнаходженням відповідача 1 є: 86211, Донецька обл., м.Шахтарськ, вул.Крупської, буд.20, відповідача 2: 86606, Донецька область, м.Торез, смт Пелагіївка, вул.Баумана, буд.17. Наразі, вказана інформація щодо місцезнаходження відповідачів є актуальною і на момент винесення цієї ухвали.

З огляду на те, що відповідачі знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 21.12.2015р., 15.01.2016р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/2640/14, призначених на 14.01.2016р., 03.02.2016р.

Наразі, господарський суд зауважує, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд наголошує, що відповідачі не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами від 15.12.2015р., 14.01.2016р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Представник відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області у запереченнях на скаргу №1584 від 10.12.2015р. зазначив, що з урахуванням місцезнаходження відповідачів, проведення виконавчих дій за наказом від 30.01.2015р. є неможливим до завершення антитерористичної операції на території Донецької області.

У вказаних запереченнях відділ державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області просив розгляд скарги №19-11/1-10 від 19.11.2015р. Державного підприємства «Вугілля України» здійснити без участі власного представника.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони та представник відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, зокрема, у судове засідання 03.02.2016р. на виклик суду не зявились, скарга може бути розглянута за наявними у справі документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність учасників розгляду скарги не перешкоджає її вирішенню по суті.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №19-11/1-10 від 19.11.2015р. Державного підприємства «Вугілля України» підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вказувалось вище, на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. по справі №905/2640/14 господарським судом Запорізької області було видано наказ від 30.01.2015р.

Згідно із ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Як зазначає заявник, наказ господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. був предявлений до виконання відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області.

Постановою від 22.10.2015р. в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 30.01.2015р.

Винесення вказаної постанови було обґрунтовано тим, що боржник Державне підприємство «Шахтарськантрацит», знаходиться на території проведення активної фази антитерористичної операції.

За висновками суду, дії відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області щодо відмови у прийнятті наказу від 30.01.2015р. до виконання є неправомірними, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2, ст.6 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому, як було зазначено судом вище, постановою від 22.10.2015р. в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 30.01.2015р.

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження за наказом від 30.01.2015р. з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» було визначено ті обставини, що боржник Державне підприємство «Шахтарськантрацит», знаходиться на території проведення активної фази антитерористичної операції.

За приписами ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відтак, за висновками суду, обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження та, як наслідок, зумовлюють відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання (на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження») повинні бути встановлені законом.

Наразі, такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як перебування боржника на території проведення активної фази антитерористичної операції, діючим законодавством не передбачено.

Тобто, сам лише факт державної реєстрації боржника на території тимчасово не підконтрольній Україні не є тією єдиною виключною підставою для висновку щодо неможливості здійснення виконавчого провадження та відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки у боржника за межами території проведення антитерористичної операції можуть знаходитись відокремлені підрозділи (філії), майно, в тому числі, рахунки, тощо.

Одночасно, правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в ч.2 ст.13 якого встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституціного Суду України (справа №1-17/2009) виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-26/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-12/2012). Аналогічну правову позицію наведено в рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013р. Конституційного Суду України (справа №1-7/2013).

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

Згідно із ст.19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

У п.18 рішення Європейського суду від 12.05.2011р. у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатує, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. по справі №905/2640/14, яка набрала законної сили, є обов'язковою до виконання та має бути виконана.

З огляду на вищезазначене та конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації (знаходження), практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача і боржників, суд дійшов висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, скарга №19-11/1-10 від 19.11.2015р. Державного підприємства «Вугілля України» підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано приписи п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», у відповідності до якого вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №19-11/1-10 від 19.11.2015р. Державного підприємства «Вугілля України» про:

- визнання незаконними дій відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14;

- визнання недійсною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14;

- зобовязання в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 відкрити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14.

Визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14.

Визнати недійсною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.10.2015р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14.

Зобовязати в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 відкрити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. по справі №905/2640/14.

Суддя Ю.О.Паляниця