ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2016 р.Справа № 916/4947/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатек - Електро";

про стягнення 227 432,82 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність № б/н від 01.02.2016р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатек - Електро", в якій просить суд стягнути з останнього 227 432,82 грн. доплати внаслідок збільшення курсу долару, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами договір поставки № 37 від 09.07.2012р. зі змінами, викладеними в додатковій угоді №1 від 14.12.2014р., відповідно до якого позивач в період з 23.08.2013р. по 25.02.2014р. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 606 217,61 грн.

При цьому позивач зазначає, що поставлення відповідачу товару саме на вказану суму та прострочення його оплати було встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 01.10.2014р. в рамках справи № 916/2824/14 та відповідною постановою ОАГС від 25.12.2014р. та постановою ВГСУ від 03.03.32015р.

Як вказує позивач, у звязку із порушенням відповідачем зобовязань щодо оплати товару, він 08.07.2014р. звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "Новатек - Електро" заборгованості у розмірі 265 159,90 грн.

Водночас, позивач вказує, що на підставі здійснених розрахунків за всіма спірними накладними вартість товару збільшилась на 227 432,82 грн., у звязку із чим вважає, що у відповідача виникли зобовязання по оплаті товару за цінами, збільшеними пропорційно росту курсу долару США

Вказане і призвело до звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2015р. було порушено провадження у справі № 916/4947/15 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

02.02.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов (т.3 а.с.1), згідно якого останній вважає, що провадження у справі на підставі п. 2 ст. 80 ГПК України повинно бути припинено, оскільки існує рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач вказує, що в ході розгляду справи №916/2824/14 щодо сплати заборгованості, в тому числі суми збільшення вартості товару за рахунок зміни курсу гривні до іноземної валюти, судом апеляційної інстанції у постанові від 25.12.2014р. було встановлено, що підстави для сплати цієї суми відсутні, оскільки позивач не довів своїх тверджень щодо своєчасного надання рахунків фактур для оплати відповідачу, відтак, встановити дату початку відрахування заборгованості за рахунок зміни долару до гривні неможливо.

При цьому відповідач зазначає, що вказане рішення апеляційної інстанції підтримано касаційною інстанцією (постанова ВГСУ від 03.03.2015р.).

У судовому засіданні 03.02.2016р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (т.3 а.с.27-31), згідно яких останній вказує, що відповідач, посилаючись на рішення апеляційної інстанції, вважає, що він звільнений від обовязку здійснити доплату за поставлений товар.

Проте, позивач наполягає, що підставою для відмови була недоведеність факту направлення та отримання відповідачем спірних рахунків, що не дає можливості встановити дату початку відрахування заборгованості за рахунок зміни курсу валют, а не відсутність правових підстав для стягнення з відповідача доплати відповідно до умов п. 3.9 договору поставки.

Водночас, позивач вказує, що його вимоги про зміну курсу іноземної валюти більше ніж на 2% судами фактично не досліджувалися, правова оцінка їм не надавалася, розрахунок стягуваної суми у розмірі 227 438,82 грн. не перевірявся.

При цьому позивач вважає, що ним заявлена інша підстава позову, а саме: надіслання та незадоволення вимоги про оплату №502 від 15.09.2015р.

Крім того, у судовому засіданні 22.02.2016р. сторонами були надані пояснення щодо неспівпадіння сум доплати у справах №916/2824/14 та №916/4947/15 (т.3 а.с.77-79, 85).

У судове засідання 29.02.2016р. представник позивача не зявився, проте під час розгляду справи по суті у судових засіданнях 3.02.2016р. та 22.02.2016р. позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача під час розгляду справи по суті у судових засіданнях 3.02.2016р. та 22.02.2016р., також у судовому засіданні 29.02.2016р. проти позову заперечував, наполягав на припиненні провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Зазначене право позивача цілком кореспондується з обовязком суду порушити провадження за оформленими належним чином позовами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Одеської області від 01.10.2014 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна" задоволено, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатек-Електро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна" стягнуто 45 246,52 грн. основної заборгованості та 219 913,38 грн. заборгованості за рахунок зміни курсу долару до гривні.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 у справі №916/2824/14, яка залишена без змін постановою касаційної інстанції, рішення місцевого господарського суду скасовано частково в частині стягнення заборгованості за рахунок зміни курсу долару до гривні в розмірі 219 913,38 грн., в цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Як встановлено судом, предметом позову у частині, в якій було відмовлено судом при розгляді справи №916/2824/14, було стягнення 219 913,38 грн. доплати у звязку із зміною курсу долару.

Підставою позову, при цьому, було недотримання відповідачем умов п.п.3.5., 3.9 договору.

Апеляційний суд, відмовляючи у позові, встановив, що позивачем ані до господарського суду першої інстанції, ані до апеляційного господарського суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надсилання та/або отримання відповідачем відповідних рахунків №19103 від 20.09.2013р., №20066 від 04.10.2013р., №19458 від 26.09.2013р., №23269 від 15.11.2013р., №25053 від 09.12.2013р., №22204 від 04.12.2013р., №24729 від 04.12.2013р., №24992 від 10.12.2013р., №25102 від 10.12.2013р., №25151 від 16.12.2013р., №20733 від 14.10.2013р., №26405 від 27.12.2013р., №63 від 08.01.2014р., №422 від 13.01.2014р., №1445 від 24.01.2014р., №1497 від 25.01.2014р., №1550 від 27.01.2014р., №1506 від 30.01.2014р., №2076 від 03.02.2014р., №666 від 04.02.2014р., №1379 від 23.01.2014р., №2576 від 08.02.2014р., №26297 від 06.02.2014р., №22353 від 04.11.2013р., №20787 від 15.10.2013р., №20742 від 14.10.2013р., №17079 від 22.08.2013р., №22974 від 12.11.2013р., №23371 від 18.11.2013р., №17817 від 04.09.2013р., №22315 від 045.11.2013р., №22333 від 04.11.2013р., №23568 від 19.11.2013р., №23178 від 14.11.2013р., №24111 від 27.11.2013р., №23360 від 18.11.2013р., №22134 від 31.10.2013р.

За таких обставин, приймаючи до уваги приписи п.п.3.5, 3.9, 8.2 договору, відповідно до яких оплата товару здійснюється на підставі рахунків-фактур постачальника, у разі зміни на день оплати курсу долара США та/або Євро до гривні, встановленого НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з курсом на дату підписання специфікації, оплата товару здійснюється покупцем за цінами, зміненими пропорційно зміни курсу долару США та/або Євро (п.п.3.5., 3.9 договору), при цьому, замість специфікацій можуть використовуватися рахунки-фактури, які складаються на підставі заявок покупця, та враховуючи те, що позивачем не доведено факту направлення та отримання відповідачем спірних рахунків, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про неможливість встановлення факту та дати отримання відповідачем відповідних рахунків, а отже про неможливість встановлення дати початку відрахування заборгованості за рахунок зміни курсу долару до гривні.

Проаналізувавши заявлений позивачем позов у справі №916/4947/15, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 219 913,38 грн. доплати за валютне збільшення є повністю ідентичними позовним вимогам, що заявлялися у справі №916/2824/14, а ця сума входить до суми 227 432,82 грн., що є предметом позову у справі №916/4947/15. Посилання позивача на наявність іншої підстави позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на розрахунок позову (т.1 а.с.9-11), в якому відображено період зміни курсу долару, та з урахуванням розрахунку суми позову у справі №916/2824/14 (т.3 а.с.11-12).

З огляду на вищевикладене, провадження у справі в частині стягнення 219 913,38 грн. підлягає припиненню у відповідності до пункту 2 частини другої статті 80 ГПК .

Що стосується іншої частини вимог, суд вказує наступне.

Приймаючи до уваги, що різниця у сумі 7519,44 грн. (227 432,82 грн. - 219 913,38 грн.) не була предметом розгляду у справі №916/2824/14, підстави для припинення провадження у цій частині відсутні.

Разом з тим, розглядаючи вказані вимоги, суд враховує висновки суду, викладені у рішенні №916/2824/14, які є преюдиціальними.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.07.2012р. між ТОВ „СЕА Електронікс Україна (постачальник, позивач) та ТОВ „Новатек Електро (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №37 (надалі договір), за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця у визначені цим договором строки комплектуючі вироби, вимірювальні прилади, паяльне устаткування, електронні компоненти, зазначені у специфікації, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації і виражається в гривні. Покупець зобовязаний здійснити оплату товару (партії товару) після його отримання, але не пізніше 60 днів з дати поставки товару (партії товару). Оплата товару здійснюється в грошовій одиниці України гривні. Оплата здійснюється покупцем безготівковим розрахунком шляхом перерахування платіжним дорученням вартості поставленого товару (партії товару) на поточний рахунок постачальника. Оплата товару здійснюється на підставі рахунків-фактур постачальника. У разі зміни на день оплати курсу долара США та/або Євро до гривні, встановленого НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з курсом на дату підписання специфікації, оплата товару здійснюється покупцем за цінами, зміненими пропорційно зміни курсу долару США та/або Євро (п.п.3.1., 3.4., 3.5., 3.9. договору №37 від 09.07.2012р., п.1 додаткової угоди №1 від 14.12.2012р.).

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що постачальник є таким, що виконав умови щодо поставки товару з дати передачі товару перевізнику. Датою поставки товару є дата, що вказана у вантажній декларації.

Згідно з п.п.3.1, 3.4 договору ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації і виражається в гривні. Покупець зобовязаний здійснити оплату товару (партії товару) після його отримання, але не пізніше 60 днів з дати поставки товару (партії товару). Оплата товару здійснюється в грошовій одиниці України гривні. Оплата здійснюється покупцем безготівковим розрахунком шляхом перерахування платіжним дорученням вартості поставленого товару (партії товару) на поточний рахунок постачальника (у редакції додаткової угоди №1 від 14.12.2012р.).

Оплата товару здійснюється на підставі рахунків-фактур постачальника. У разі зміни на день оплати курсу долара США та/або Євро до гривні, встановленого НБУ, більш ніж на 2% у порівнянні з курсом на дату підписання специфікації, оплата товару здійснюється покупцем за цінами, зміненими пропорційно зміни курсу долару США та/або Євро (п.п.3.5., 3.9 договору).

Відповідно до п.8.2. договору замість специфікацій можуть використовуватися рахунки-фактури, які складаються на підставі заявок покупця. Рахунки-фактури складені на підставі заявок покупця мають містити посилання на дату та номер цього договору.

За п.7.1. договору строк дії договору один календарний рік з дня підписання договору обома сторонами. У випадку якщо жодна сторона цього договору за один місяць до закінчення строку договору не повідомить іншу сторону про своє небажання продовжити договір, строк дії договору вважається продовженим на один календарний рік, і так на кожний наступний строк, без обмеження кількості строків.

Із розрахунку позивача збільшення суми заборгованості з врахуванням зміни курсу долару до гривні визначення суми, на яку збільшився курс, розраховувалось за формулою: А-В=С, де А курс на дату оплати, В - курс на дату рахунку, С - сума збільшення курсу (грн.). З врахуванням розміру подорожчання гривні, позивачем розраховано відсоток збільшення за формулою: С/В=Е, де С-сума збільшення курсу (грн.), В-курс на дату рахунку, Е- відсоток, на який збільшився курс долара США по відношенню до гривні на дату оплати.

При цьому, із розрахунку позивача вбачається, що по всім видатковим накладним курс долару США до гривні, встановлений НБУ, збільшився більш ніж на 2 % у порівнянні з курсом на дату підписання рахунку-фактури, а платежі здійснювались без урахування суми збільшення.

Як було встановлено судом з пояснень представників сторін і вказане повністю підтвердилося співставленням розрахунків позивача по обом вказаним справам, різниця у сумі 7519,44 грн. виникла внаслідок змін дати отримання оплати, відтак було змінено курси долару США, проте рахунки-фактури та видаткові накладні у розрахунках є ідентичними.

Як встановлено судом при розгляді справи №916/2824/14 факт надсилання та/або отримання відповідачем відповідних рахунків позивачем не доведено. Не надано вказаних доказів і при розгляді справи №916/4947/15.

Посилання позивача на надсилання вимоги (т.2 а.с.1-2) разом із дублікатами рахунків-фактури не може бути підставою для стягнення зміни курсу долару з огляду на зміст договору (п.3.5.,3.9, 8.2), оскільки вказані рахунки були надіслані відповідачу вже після сплати ним сум основного боргу.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити у звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Приймаючи до уваги вимоги ст.ст.44,49 ГПК України, підстави для покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п.2 ч.1 ст. 80, ст..ст.82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині вимог про стягнення 219 913,38 грн. припинити

2. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 09 березня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська