ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.16 Справа № 904/9276/15

За позовом благодійного фонду "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА", м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "РУБІКОН-ТРЕЙДІНГ", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсними додаткових угод до договору підряду

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 19/10 від 19.10.2015; ОСОБА_2, представник, довіреність № 20/10 від 19.10.2015

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №12 від 25.08.2015; ОСОБА_4, довіреність б/н від 15.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

Благодійний фонд «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА» (надалі Позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-ТРЕЙДІНГ» (надалі Відповідач) про визнання недійсними з моменту підписання додаткових угод №823 від 01.10.2012, №824 від 01.10.2012, №859 від 01.10.2012, №101/8 від 01.04.2011 до договору підряду №43-РС/2008 від 25.06.2008, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-ТРЕЙДІНГ» та благодійним фондом «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА».

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду суддею Кармазіною Л.П.

10.12.2015 Позивач подав клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого Позивач уточнив позовні вимоги по справі шляхом їх викладення в наступній редакції: визнати недійсними з моменту підписання додаткові угоди до договору підряду №43-РС/2008 від 25.06.2008, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-ТРЕЙДІНГ» та благодійним фондом «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА»: №823 від 01.10.2012, №824 від 01.10.2012, №859 від 01.10.2012.

Розпорядженням №1229 від 22.12.2015 керівника апарату суду, в звязку з знаходженням на лікарняному судді Кармазіної Л.П., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл справи №904/9276/15, за результатами проведення якого справу №904/9276/15 передано для розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2015 справа №904/9276/15 прийнята до розгляду суддею Соловйовою А.Є., призначено її розгляд в судовому засіданні на 21.01.2016.

Суд прийняв до розгляду клопотання Позивача про уточнення позовних вимог.

В судових засіданнях 21.01.2016, 04.02.2016, 18.02.2016 оголошувалась перерва до 04.02.2016, 18.02.2016, 25.02.2016 відповідно, згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що додаткові угоди №823 від 01.10.2012, №824 від 01.10.2012, №859 від 01.10.2012, до договору підряду №43-РС/2008 від 25.06.2008, укладеного між Позивачем та Відповідачем, підписані з боку Позивача із застосуванням факсиміле, в той час, як про його застосування під час оформлення/підписання додаткових угоди до Договору згоди (угоди, домовленості) між Сторонами досягнуто не було. Зазначена обставина, на думку Позивача, є підставою для визнання спірних угод недійсними.

04.02.2016 та 25.02.2016 Позивач додатково надав письмові пояснення з предмету позову, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 10.12.2015 подав заперечення проти позову. В обґрунтування своєї позиції Відповідач зазначає, що спірні додаткові угоди скріплені печаткою Позивача, при цьому Відповідач не посилається на незаконне використання печатки. Крім того, матеріали справи не містять доказів неправомірного використання факсиміле невідомою особою. Також, Відповідач посилається на те, що Позивачем були схвалені спірні додаткові угоди, оскільки мало місце їх фактичне виконання з боку Відповідача.

18.02.2016, 25.02.2016 Відповідач подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи. Суд долучив надані Відповідачем документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.02.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників Позивача та Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2008 Благодійний фонд «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА» (Позивач, Замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-ТРЕЙДІНГ» (Відповідач, Генпідрядник) уклали договір підряду №430РС/2008 (надалі Договір), відповідно до умов якого Замовник доручив, а Генпідрядник зобов'язався виконувати власними та залученими силами та засобами комплекс робіт з будівництва «Меморіального комплексу «Холокост» з багатофункціональним центром «Менора» по вул. Шолом Алейхема, 4 в м. Дніпропетровськ, у відповідності до проектно-кошторисної документації. Замовник зобовязується надати Генпідряднику будівельний майданчик, передати затверджену проектну документацію, прийняти та оплатити роботи у відповідності до умов даного Договору.

Пунктом 3.1. Договору Сторони погодили, що договірна ціна робіт, що виконуються Генпідрядником, та передбачених п.1.1. даного Договору, визначається погодженими, затвердженими та підписаними Сторонами додатковими угодами на кожен етап робіт з доданими кошторисними розрахунками.

Так, відповідно до п.3.1. Договору, 01.10.2012 між Позивачем та Відповідачем були укладені додаткові угоди до Договору:

- №823, відповідно до якої була погоджена вартість етапів робіт по « 2-а черга будівництва. ОСОБА_5 Автоматизація і диспетчеризація інженерного обладнання», « 2-а черга будівництва. ОСОБА_5 Автоматизація і диспетчеризація інженерного обладнання. (зборка шаф)»;

- №824, відповідно до якої була погоджена вартість етапів робіт по « 1-а черга будівництв. ОСОБА_6 Автоматизація і диспетчеризація інженерного обладнання (додаткові роботи)», « 1-а черга будівництва. ОСОБА_6 Автоматизація і диспетчеризація інженерного обладнання (додаткові роботи), зборка шаф»;

- №859, відповідно до якої була погоджена вартість етапів робіт по « 2-а черга будівництва. ОСОБА_7 Система автоматичного водяного пожежегасіння (Великий зал урочистостей».

Судом встановлено, що додаткові угоди №823, 824, 859 від 01.10.2012 підписанні від імені директора Благодійного фонду «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА» ОСОБА_8 за допомогою факсимільного відтворення підпису.

На даному факті наголошує Позивач, та проти даного факту не заперечує Відповідач.

Позивач, посилаючись на факт підписання додаткових угод №823 від 01.10.2012, №824 від 01.10.2012, №859 від 01.10.2012, до договору підряду №43-РС/2008 від 25.06.2008, з боку Позивача із застосуванням факсиміле, в той час, як про його застосування під час оформлення/підписання додаткових угоди до Договору згоди (угоди, домовленості) між Сторонами досягнуто не було, звернувся з позов до суду та просить визнати спірні угоди недійсними.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 Цивільного кодекс України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодекс України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 вказано, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, обовязок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсним додаткових угод №823, №824, №859 від 01.10.2012 до Договору, Позивач за зазначав, що директор Благодійного фонду «ДНІПРОПЕТРОВЬСКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА» ОСОБА_8, не підписував оспорювані додаткові угоди, а підпис від його імені виконано за допомогою факсиміле.

За приписами частини 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Пунктом 2.5 Наказу Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Виходячи з вищенаведених приписів статті 207 Цивільного кодексу України та положень Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 вбачається, що порядок використання факсимільного підпису при укладенні договору належить до вимог щодо письмової форми правочину, а відтак порушення цього порядку, зокрема, використання факсиміле за відсутності письмової згоди сторін, є порушенням письмової форми правочину.

В той же час, суд виходить з того, що зазначені норми, хоча і визначають певні вимоги до письмової форми правочину, але не встановлюють наслідків її недотримання у вигляді недійсності договору, що узгоджується з приписами ст.215 Цивільного кодексу України, а відповідно до ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, ст.ст. 547, 981, 1055, 1059, 1107 Цивільного кодексу України. У зазначених випадках правочин є нікчемним.

Крім того, відповідно до пункту 64 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що затверджена Постановою № 1893 від 27.11.1998 Кабінету Міністрів України, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи (факсиміле) з повним найменуванням організацій. Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11 (додаток 11), бланків - у журналі за формою 12 (додаток 12) окремо за видами бланків. Видача бланків відповідальним за їх використання особам здійснюється під розписку у відповідних журналах.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються (пункт 68 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998).

Згідно з пунктом 69 Інструкції у разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи Міністерства внутрішніх справ України та вжити заходів для їх розшуку.

Отже, змістовний аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про відповідальність саме власника печатки чи штампу нести за нього відповідальність та у разі втрати вчиняти дії з метою її розшуку.

Сторонами під час розгляду справи не заперечувалась та обставина, що оригінали додаткових угоди №823, №824, №859 від 01.10.2012 скріплено печатками обох сторін.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей використання факсиміле невідомою особою, а також звернення ОСОБА_9 до відповідних правоохоронних органів з заявою про втрату або викрадення печаток та штампів підприємства.

В матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами можливості застосування факсиміле директора Благодійного фонду «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА», проте, скріплення оспорюваних додаткових угод із застосуванням механічного відбитку підпису повноважної особи Позивача не суперечить приписам чинного законодавства та не має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

В пунктах 2.1., 2.9. своєї постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що додаткові угоди №823 №824, №859 від 01.10.2012, які Позивач просить визнати недійсним, відповідають вимогам законодавства і обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, під час розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 1 ст. 241 Цивільного кодексу України передбачено, що, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи зясовувати повязані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Господарським судом встановлено, Позивачем, на виконання п.1.1. та п.3.1. Договору (щодо зобов'язання передати затверджену проектну та кошторисну документацію), були надані Відповідачу затверджені додатки до спірних додаткових угод, а саме:

- додаток №1 до додаткової угоди №823 від 01.10.2012 (Договірна ціна) з локальним кошторисом №2-1-1 та підсумковою відомістю ресурсів до локального кошторису та з локальним кошторисом 2-1-2;

- додаток №2 до додаткової угоди №823 від 01.10.2012 (Договірна ціна);

- додаток №1 до додаткової угоди №824 від 01.10.2012 (Договірна ціна) з локальним кошторисом №2-1-1 та підсумковою відомістю ресурсів до локального кошторису;

- додаток №2 до додаткової угоди №824 від 01.10.2012 (Договірна ціна);

- додаток №1 до додаткової угоди №859 від 01.10.2012 (Договірна ціна) з локальним кошторисом №2-1-1/202/12-09 та підсумковою відомістю ресурсів до локального кошторису.

Копії зазначених додатків до додаткових угод були надані Позивачем разом з письмовими поясненнями від 25.02.2016, оригінали були надані Відповідачем в судовому засіданні 25.02.2016 для огляду, та після огляду повернуті Відповідачу.

Крім того, Відповідачем на підтвердження факту схвалення Позивачем спірних додаткових угод та фактичного їх виконання Відповідачем були надані:

- листи Позивача вих. №490-М-09/12 від 30.09.2012, вих. №269-М-07/12 від 11.07.2012, вих. №427-М-09/12 від 05.09.2012, вих. №396-М-08/12 від 22.08.2012, вих. №82-М-04/12 від 04.04.2012;

- проектну документацію 151/Пр-08-АТБ.8, 151/Пр-08-АТД.10.5., 151/Пр-08-АТД.7.

Також, Відповідач стверджує, що ним були виконані роботи, передбачені спірними додатковими угодами, на підтвердження чого Відповідачем були надані:

- акт виконаних робіт за липень 2013 року за додатковою угодою №859 від 01.10.2012;

- акт виконаних робіт за липень 2013 року за додатковою угодою №823 від 01.10.2012;

- акт виконаних робіт за липень 2013 року за додатковою угодою №824 від 01.10.2012.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що на актах виконаних робіт за додатковими угодами №824 та №859 від 01.10.2012 підпис від імені директора Благодійного фонду «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА» ОСОБА_8 виконаний за допомогою факсиміле. На акті виконаних робіт за додатковою угодою №823 від 01.10.2012 виконаний від імені директора ОСОБА_8 кульковою ручкою. На всіх акта виконаних робіт міститься печатка Благодійного фонду «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ЄВРЕЙСЬКА ГРОМАДА».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Господарським судом встановлено, що відповідно до інформації, яка міститься на сайті https://usr.minjust.gov.ua, щодо юридичної особи Позивача, в графі «Прізвище імя, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридично особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи», зазначено, що такою особою є ОСОБА_8 підписант. Інформація щодо наявності обмежень відсутня.

Враховуючи викладене, судом встановлено, до ОСОБА_8 був уповноважений від імені Позивача укладати в тому числі додаткові угоди, підписувати акти виконаних робіт тощо.

До матеріалів справи Позивачем не надано доказів в підтвердження того, що оспорюваний правочин вчинено не уповноваженою Позивачем особою, без необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Отже, обставини викладені у позовній заяві, не були доведені у встановленому законом порядку належними і допустимими засобами доказування, що є підставою для відмови у визнанні недійсними оспорюваних додаткових угод.

Крім того, Відповідач 10.12.2015 подав клопотання про застосування позовної давності, на підставі ст.257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вказані норми Цивільного кодексу України, відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача, обставини щодо пропуску строку позовної давності не досліджуються судом, з огляду на необґрунтованість самої вимоги за заявленим позовом з встановлених вище підстав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Керуючись викладеним, ст. ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.03.2016.

Суддя ОСОБА_10