ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Справа № 915/2211/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

За позовом: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, 54002, м. Миколаїв, вул.. Каботажний узвіз, буд. 18

про: стягнення 1497620,98 грн.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 13.05.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №09-01/42 від 21.04.2015р.

29.12.2015р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення грошових коштів в сумі 1497620,98 грн., в тому числі 7474,22 основного боргу, 539806,69 грн. пені , 902122,49 грн. інфляційних та 48217,58 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.12.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

28.01.2014р. між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2317/14-КП-22, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу протягом січня-березня, жовтня-грудня 2014р. імпортований природний газ на загальну суму 8319760,62 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за укладеним між сторонами по справі договором щодо повної та своєчасної оплати отриманого за цим договором природного газу.

У звязку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача 7474,22 грн. основного боргу, 539806,69 грн. пені, 902122,49 грн. інфляційних та 48217,58 грн. 3% річних.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що основна заборгованість в сумі 7474,22 грн. була сплачена платіжним дорученням № 351 від 05.11.2015 року. Позивачем в розрахунку інфляційних штучно завищено їх розмір, а саме інфляція нараховувалась в тому числі і на заборгованість, яка існувала менше ніж 15 календарних днів. Надав свій контррозрахунок, згідно якого інфляційні визнає в сумі 739908,59 грн.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90%. В обґрунтування посилається на те, що основним предметом діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також виробництво та постачання електричної енергії до ДП «Енергоринок». Основними споживачами теплової енергії , яку виробляє товариство, є споживачі категорії населення. Крім того, товариство забезпечує тепловою енергією 92 бюджетні установи та організації. Станом на 01.01.2016 року заборгованість споживачів теплової енергії перед товариством становить 40474661,37 грн., левова частка якої - це заборгованість населення.

Зазначає, що у випадку сплати сум пені в повному обсязі зачіпаються не лише майнові інтереси товариства, а й можливість здійснення ремонтної компанії теплових мереж, необхідної для належного постачання теплової енергії.

Вказує, що сплата заборгованості бюджетними установами та організаціями залежить від реального фінансування в рамках бюджету Держави, а всі надходження на рахунок ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» першочергово направляються на оплату поточної заборгованості за спожитий природний газ.

Посилається на те, що на момент подачі позовної заяви Товариство повністю виконало свої договірні зобовязання щодо оплати спожитого природного газу, а порушення зобовязання ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» за згаданим договором не потягло значних збитків для позивача.

Зменшення розміру стягуваних пені та штрафу має для Товариства важливе значення, оскільки сприятиме оптимізації умов, за яких відповідач зможе забезпечити якісне теплопостачання споживачам м. Миколаєва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

28.01.2014 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2317/14-КП-22, за умовами п. 1.1 якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, а останній зобов'язався прийняти цей газ та оплатити позивачеві його вартість. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 11 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно з п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 3462,26 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4154,71 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

В подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, якими змінювалась ціна газу, а саме:

- додатковою угодою № 1 від 30.04.2014 року встановлено: з 01.04.2014 року всього до сплати з ПДВ за 1000 куб. м. природного газу 5264,88 грн.;

- додатковою угодою № 2 від 23.05.2014 року встановлено: з 01.05.2014 року всього до сплати з ПДВ за 1000 куб. м. природного газу 6208,18 грн.

- додатковою угодою № 3 від 10.06.2014 року встановлено: з 01.06.2014 року всього до сплати з ПДВ за 1000 куб. м. природного газу 6222,22 грн.

- додатковою угодою № 4 від 15.09.2014 року встановлено: з 01.09.2014 року всього до сплати з ПДВ за 1000 куб. м. природного газу 6405,82 грн.

- додатковою угодою № 5 від 10.11.2014 року встановлено: з 01.11.2014 року всього до сплати з ПДВ за 1000 куб. м. природного газу 6682,44 грн.

- додатковою угодою № 7 від 15.12.2014 року встановлено: з 01.12.2014 року всього до сплати за 1000 куб. м. природного газу 7661,64 грн.

Протягом січня-березня, жовтня-грудня 2014 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 8319760,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1497620,98 грн., в тому числі 7474,22 основного боргу, 539806,69 грн. пені , 902122,49 грн. інфляційних та 48217,58 грн. 3% річних.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи містять платіжне доручення № 351 від 05.11.2015 року, яке свідчить про сплату відповідачем на користь позивача заборгованості за договором № 2317/14-КП-22 в сумі 7474,22 грн.

Отже, основний борг в сумі 7474,22 грн. був сплачений відповідачем до звернення позивача із позовом до суду.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 7474,22 грн..

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні в сумі 902122,49 грн. та три відсотки річних в сумі 48217,58 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині визначення розміру трьох відсотків річних в сумі 48217,58 грн. Розрахунок трьох відсотків річних здійснено позивачем вірно.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01- 06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобовязання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується, вказана правова позиція також зазначена в Постанові Вищого Господарського Суду України по справі №29/75-10-1823 від 24.11.2010, по справі №4/54-10-18-18 від 19.01.2011 та по справі №915/727/13 від 30.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку позивача збитки від інфляції були ним нараховані, в тому числі, на суми заборгованості, які існували менше місяця.

Однак, як зазначалось вище, найменший період визначення становить місяць, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

З врахуванням вищенаведеного, судом за допомогою інформаціно-пошукової системи законодавство було здійснено перерахунок інфляційних, згідно якого інфляція склала 739908,59 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 539806,69 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині визначення розміру пені. Розрахунок пені здійснено позивачем вірно.

Суд частково задовольняє клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязань, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору № 2317/14-КП-22.

Судом взято до уваги, що заборгованість за договором відповідачем повністю погашена, тобто відповідачем в добровільному порядку повністю усунено порушення.

Також суд враховує при зменшенні пені такі обставини як :

Відповідач є стратегічним підприємством міста, основним предметом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також виробництво та постачання електричної енергії до ДП «Енергоринок».

Левова частка споживачів є населення та 92 бюджетні установи та організації (сплата заборгованості бюджетними установами та організаціями залежить від реального фінансування в рамках бюджету Держави), міста Миколаєва, борг яких в звязку з економічною ситуацією в країні станом на 01.01.2016 року становить 40474661,37 грн.

Сплати сум пені в повному обсязі зробить неможливим здійснення ремонтної компанії теплових мереж, необхідної для належного постачання теплової енергії.

Всі надходження на рахунок відповідача першочергово направляються на оплату поточної заборгованості за спожитий природний газ.

Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору № 2317/14-КП-22. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування обєктивних підстав для зменшення розміру пені, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені до 200000,00 грн.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль /54002, м. Миколаїв, вул.. Каботажний узвіз, буд. 18, / на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України /01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, / 200000 грн. пені, 739908,59 грн. інфляційних втрат, 48217,58 грн. 3% річних та 19918,99 грн. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016р.

Суддя Л.I. Васильєва