ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.16 Справа № 904/11041/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО", м. Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 17 210 522,43 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №178/1001 від 12.05.2015, ОСОБА_2, довіреність №103/1001 від 23.02.2016

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО (надалі Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою публічного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» (надалі Відповідач) про стягнення 10 918 206,13 грн. за договором про постачання електричної енергії №2-Ц/90/5 від 21.02.2002.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

04.02.2016 Позивач подав заяву вих. №6219/1001 від 02.02.2016 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої розмір позовних вимог становить 8 320 622,50 грн., у тому числі заборгованість за спожиту активну електроенергію 6 989 848,77 грн., заборгованість за реактивну електроенергію 448 772,50 грн., пеня 771 427,71 грн., 3% річних 52 392,47 грн., втрати від інфляції 58 180,62 грн. Суд прийняв до розгляду заяву Позивача про уточнення позовних вимог.

12.02.2016 Позивач подав заяву вих. №9631/1991 від 17.02.2016 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги збільшені до 17 210 522,43 грн. в зв'язку зі збільшенням періоду, за який стягується заборгованість за активу та реактивну електричну енергію, а також збільшенням періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Заява про збільшення позовних вимоги прийнята судом до розгляду.

В судових засіданнях 21.01.2016, 09.02.2016 розгляд справи відкладався на 09.02.2016, 18.02.2016 відповідно, в судовому засідання 18.02.2016 оголошувалась перерва до 25.02.2016, згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме порушення строків оплати за активну електроенергію за період з вересня 2015 року по січень 2016 року, втрат за перетікання реактивної електроенергії за період з червня 2015 року по січень 2016 року. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду договір №2-Ц/90/5 про постачання електричної енергії від 21.02.2002 з додатками до нього, акти про використану електричну енергію за період з червня 2015 року по січень 2016 року, рахунки на оплату за період з червня 2016 року по січень 2016 року, докази отримання рахунків Відповідачем.

Позивач керуючись п.п.4.2., 4.3., 4.6. названого договору, нормами Господарського та Цивільного кодексів України просить стягнути Відповідача заборгованість за спожиту активну електроенергію в сумі 15 266 079,89 грн., заборгованість за реактивну електроенергію в сумі 575 259,28 грн., 3% річних в сумі 79 263,29 грн., інфляційні втрати в сумі 125 634,45 грн., пеню в сумі 1 164 285,52 грн.

Представник Позивача в судове засідання 25.02.2016 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача в судове засідання 25.02.2016 не з'явився, про дату, час та місце розгляду спору був повідомлений належним чином (представник Відповідача ОСОБА_3 був присутній в попередньому судовому засіданні (18.02.2016), що підтверджується протоколом судового засідання від 18.02.2016 по справі №904/11041/15. 18.02.2016 Відповідач надав заперечення вих. №53юр від 17.02.2016 на позов, з якого вбачається, що Відповідач позов не визнає. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач посилається на відсутність обґрунтованого розрахунку суми позову, а також на факт порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «ДТЗ» (справа №904/4592/15), в зв'язку з чим Відповідач з посиланням на абз.4 п.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважає, що Позивачем даний позов заявлено передчасно, оскільки ПАТ «ДТЗ» боржником ще не визнано та не відкрито ліквідаційну процедуру.

В судовому засіданні 25.02.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2002 відкрите акціонерне товариство Енергопостачальна компанія ДНІПРООБЛЕНЕРГО, найменування якого було змінено на публічне акціонерне товариство ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО (Позивач, Енергоростачальник) та відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод», найменування якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» (Відповідач, Споживач) уклали договір №2-Ц/90/5 про постачання електричної енергії (надалі Договір) предметом якого є постачання і передача електроенергії Енергопостачальником та оплата спожитої електроенергії Споживачем (п.1.1. Договору).

Позивач протягом періоду з вересня 2015 року по січень 2016 рок, в повному обсязі виконував зобовязання за Договором з постачання та передачі електроенергії Відповідачу, загальна вартість якої за вказаний період склала 22 421 342,15 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про використану електричну енергію, рахунками на оплату за вказаний період.

Згідно з п.4.2. Договору, Споживач вносить передоплату за активну електричну енергію в такому порядку: до першої, другої та третьої щотижневої середи розрахункового місяця оплачує за кожний тиждень 30% і з третьої до четвертої середи 10% вартості заявленого на розрахунковий місяць обсягу споживання електроенергії; остаточний розрахунок здійснюється за фактично спожиту електроенергію у розрахунковому місяці у термін до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Споживач здійснює економічну компенсацію втрат Енергопостачальника, які виникають через перетоки реактивної електроенергії, шляхом платежів на поточний рахунок Енергопостачальника протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури Енергопостачальника з наведенням у платіжних документах після слів «за перетоки реактивної електроенергії» інформації, зазначеної в п.4.1. цього договору (п.4.3. Договору). Оформлені Позивачем рахунки за період з вересня 2015 року по січень 2016 року для оплати спожитої активної електричної енергії та отриманих послуг з компенсації перетоків реактивної електроенергії за період з червня 2015 року по січень 2016 року від імені Відповідача отримував інженер, що підтверджується його підписом на корінцях виданих рахунків із зазначенням дати їх отримання.

Проте Відповідач свої обовязки в частині оплати за електроенергію виконав частково та з порушенням строків, встановлених Договором, в звязку з чим заборгованість Відповідача за відпущену у вересні 2015 року січні 2016 року активну електроенергію складає 15 266 079,89 грн.; заборгованість Відповідача по реактивній енергії за період червня 2015 року по січень 2016 року складає 575 259,28 грн., доказів сплати якої Відповідачем на надано.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Оскільки Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що Відповідачем порушені умови Договору в частині повної та своєчасної оплати спожитої активної електричної енергії та отриманих послуг з компенсації перетоків реактивної електроенергії, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію за період з вересня 2015 року по січень 2016 року в сумі 15 266 079,89 грн., заборгованості за реактивну електричну енергію за період з червня 2015 року по січень 2016 року в сумі 575 259,28 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, пунктом 4.6. Договору Сторони погодили, що у разі несвоєчасних розрахунків Споживач на момент погашення заборгованості сплачує Енергопостачальнику пеню за кожний день прострочення платежу за споживання електроенергії у розмірі подвійної величини облікової ставки Національного банку України. Пеня нараховується Енергопостачальником, починаючи з першого дня після дати розрахунку, що наведені в пунктах 4.2. і 4.3., а також після 5-денного терміну з дня одержання рахунку-фактури на інші платежі.

Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 79 263,29 грн. (за загальний період прострочення з 10.07.2015 по 11.02.2016); інфляційні втрати в сумі 125 634,45 грн. (за загальний період прострочення з серпня 2015 року по січень 2016 року); пеню в сумі 1 164 285,52 грн. (за загальний період прострочення з 10.07.2015 по 11.02.2016).

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 11.06.2015 господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі №904/4592/15 про банкрутство публічного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим Закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною другою статті 19 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з частиною третьою статті 19 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені, 3% річних та інфляційних втрат упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань, інфляційні втрати та 3% річних не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, 3% річних та інфляційних втрати, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф, 3% річних та інфляційні втрати за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 01.10.2013 по справі №3-27гс13 (справа №28/5005/3240/2012).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 79 263,29 грн., інфляційних втрат в сумі 125 634,45 грн., пені в сумі 1 164 285,52 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Заперечення Відповідача, викладені у запереченні на позов, спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Що стосується твердження Відповідача про те, що Позивачем даний позов заявлено передчасно, оскільки ПАТ «ДТЗ» боржником ще не визнано та не відкрито ліквідаційну процедуру, а також заявленого Відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №904/4592/15 про банкрутство ПАТ «ДТЗ», суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, п.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Проте Відповідачем не враховано, що зазначеною нормою також встановлено, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги що боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, з наведеного вище, вбачається, що відсутні підстави стверджувати про передчасність заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, будинок 31, ) на користь публічного акціонерного товариства ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22, ) 15 266 079,89 грн. - заборгованості за активну електроенергію, 575 259,28 грн. - заборгованості за реактивну електроенергію, 190 255,98 грн. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 29.02.2016.

Суддя ОСОБА_4