РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/31586/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м.

Києва"

про стягнення 742 436,93 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: Кирищук В.П.- за дов.

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про стягнення 745 084,2 7 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору на постачання електричної енергії № 350415 від 02.09.03р.

Ухвалою від 16.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.01.2016 р.

12.01.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 12.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 02.02.2016 р.

Судове засідання 02.02.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 16.02.2016 р.

16.02.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 16.02.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2016.

22.02.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує частково та вказує що позовні підлягають частковому задоволенню за період з 01.08.14р. до 01.04.15р.

22.02.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про залучення іншого відповідача по справі.

23.02.16р. судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 25.02.16р. розгляд справи призначено на 03.03.16р.

26.02.16р. через відділ діловодства суду позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача борг за спожиту активну енергію 514 292,39 грн., борг за спожиту реактивну енергію 5 046,67 грн., пені у розмірі 97 465,95 грн. 3% річних 12 194,91 грн. інфляційних 113 437,01 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, заява представника позивача про зменшення позовних вимог прийнята господарським судом міста Києва.

03.03.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано розподільчий баланс боргових зобов'язань, заяву про відмову від залучення іншого відповідача.

Представник відповідача в судове засідання 03.03.16 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.03.2016р. судом було оголошено вступну і резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши надані оригінали документів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2003 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва було укладено договір на постачання електричної енергії № 350415 (далі - Договір).

24.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - Позивач), Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» підписано додаткову угоду до Договору про заміну сторони в зобов'язанні, згідно якої Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (далі - Відповідач) взяло на себе всі права та обов'язки, що були передбачені Договором для Споживача.

Пп. 2.1 Додатку 2 до Договору зобов'язує споживача здійснювати повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії, згідно з виписаним рахунком, який повинен оплатити, згідно пп. 2.2 цього ж Додатку, протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Згідно пп. 4.3. Додатку 2, обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті Відповідачем за звітний розрахунковий період та підтверджуються Актом про використану електричну енергію, який Відповідач надає Позивачу протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі своєчасно сплачено вартість спожитої активної та реактивної електричної енергії, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 514 292,39 грн. та відповідно в розмірі 5 046,67 грн. За неналежне виконання відповідачем зобов'язань позивачем нараховані пеня в розмірі 97 465,95 грн., інфляційні витрати в сумі 113 437,01 грн. та 3% річних в сумі 12 194,91 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 2.1 договору електропостачальна організація зобов'язується постачати електроенергію як різновид товарної продукції споживачу:

- в межах дозволеної до використання потужності;

- згідно з величинами постачання електроенергії (додатки 1,3.1) за умови своєчасної оплати використаної електроенергії, виконання споживачем ПКЕЕ, ПУЕ;

- згідно з категорійністю, гарантованим рівнем надійності схем електропостачання струмоприймачів.

Споживач зобов'язаний для визначення величини використаної електроенергії знімати та надавати за установленою формою електропостачальній організації показання розрахункових електролічильників та електролічильників субспоживачів з кожної точки обліку окремо згідно з календарним графіком (додаток 4), а також облік електричної енергії в журналі встановленої форми (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.4. договору споживач зобов'язався надавати до енергопостачальної організації прогнозовані величини споживання електричної енергії та потужності на наступний рік не пізніше 1 жовтня поточного року.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у випадку не уточнення договірних величин у визначений термін, величини постачання електричної енергії та потужності встановлюються енергопостачальною організацією самостійно, виходячи з граничних рівнів електроспоживання.

Також споживач зобов'язався здійснювати уточнення договірних величин електроспоживання на розрахунковий період не пізніше 20 числа поточного розрахункового місяця (п. 4.6. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору споживач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки за електричну енергію відповідно до встановлених договором умов та термінів оплати, а також вносити інші платежі на виконання електропостачальною організацією робіт та надання послуг, пов'язаних з електропостачанням, вартість яких не входить до складу тарифу.

Згідно з п. 2.1. додатку № 2 до договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Відповідно до п. 2.2. додатку № 2 до договору оплата рахунків за активну електроенергію, за перетікання реактивної електричної енергії здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 (п'яти) операційних днів з моменту їх отримання.

За даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання-передавання товарної продукції, акті надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, два примірника яких постачальник надає споживачу. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді (п. 5 додатку № 2).

В матеріалах справи наявні подані позивачем звіти про використану активну електроенергію за спірний період, рахунки та рахунки-розшифровки за спірний період, акти приймання-передачі товарної продукції та акти надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії за спірний період.

За даними вищевказаних звітів про використану електроенергію позивачем визначено обсяг фактично спожитої активної і реактивної електроенергії, який зафіксовано в актах про приймання - передачу товарної продукції та актах надання послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були порушені зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати використаної активної та за перетікання реактивної електричної енергії, що призвело до виникнення заборгованості, яка не спростована належним чином відповідачем, в розмірі 514 292,39 грн. та відповідно в розмірі 5 046,67 грн. за період з 01.08.14р. по 01.06.15р.

Дане підтверджується та не спростовано відповідачем копіями звітів про спожиту активну електричну енергію, актами про приймання - передачу товарної продукції, актами надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії та рахунками -розшифровками за спірний період складеними позивачем.

Крім того, в матеріалах справи наявний розподільчий баланс боргових зобов'язань, який підписаний між сторонами - КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва » та ПАТ «Київенерго» станом на 01.02.16р. в тому числі і за договором № 350415 від 02.09.13р.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за спожиту електроенергію у повному обсязі, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за електричну енергію та інших платежів споживач сплачує електропостачальній організації пеню в розмірі 0,75% за кожний день прострочення платежів, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати вартості спожитої електроенергії, проте враховуючи вищезазначені норми розмір пені, обмежений позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті вартості електроенергії та оплати за перетікання реактивної електроенергії відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню відповідно до п. 5.1. договору, розмір якої, становить 97 465,95 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 97 465,95 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу Українипросить суд стягнути на свою користь 113 437,01 грн. інфляційні витрати та 3% річних - 12 194,91 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 113 437,01 грн. збитків від індексу інфляції та 12 194,91 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 514 292 (п'ятсот чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто дві) грн. 39 коп. боргу за спожиту активну електроенергію, 5 046 (п'ять тисяч сорок шість) грн. 67 коп. боргу за перетікання реактивної електроенергії, 97 465 (дев'яносто сім тисяч чотириста шістдесят п'ять) грн. 60 коп. пені, 113 437 (сто тринадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 01 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 12 194 (дванадцять тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 91 коп. -3% річних, 11 136 (одинадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.16 р.

Суддя І.О.Домнічева