КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 910/28641/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Мальченко А.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Солонець І.В., дов. № 78 від 01.01.2016р.

від відповідача: Глазунова М.Ю., дов. № 220/55/д від 11.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім

"Золотий Урожай"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2015 року

по справі № 910/28641/15 (судя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна

агропродовольча компанія"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк

Сбербанку Росії"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім

"Золотий Урожай"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна агропродовольча компанія" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" про розірвання укладеного між сторонами договору поруки від 16.10.2013, у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору поруки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/28641/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/28641/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.01.2016р. апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" у справі № 910/28641/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. у справі № 910/28641/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О., у зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. у справі № 910/28641/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.02.2016р..

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Між відповідачем (як кредитором) та позивачем (як поручителем) було укладено Договір поруки №б/н (далі - Договір поруки) у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника (Третьої особи) за Договорами про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012 та № 27-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012. Поручитель зобов'язався відповідати солідарно та у обсягах, визначених Договором поруки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у процесі виконання сторонами умов Договорів про відкриття кредитної лінії та під час чинності дії Договору поруки в Україні відбулись політичні зміни та інші події, що значно вплинули на правовідносини між сторонами та суттєво змінились істотні умови, що спричинили неможливість виконання Договору поруки та виникнення підстав для його розірвання.

Позивач посилається на проведення з 14.04.2014 АТО на територіях Донецької і Луганської області (в тому числі в м. Донецьк) на підставі Законів України "Про боротьбу з тероризмом" та "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та на ускладнення у зв'язку з цим здійснення на території проведення АТО підприємницької діяльності.

Також, позивач зазначає, що у відповідності до Наказу МЮУ № 953/5 від 17.06.2014 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи МЮУ, тоді як місцезнаходженням позичальника за Договорами про відкриття кредитної лінії є місто Донецьк.

З 24.07.2014 НБУ було запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим, і відповідно до постанови НБУ №466 від 06.08.2014 "Про призупинення здійснення фінансових операцій" банками України було призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. У відповідності до рішення РНБО України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" припинена діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв на окремих територіях у районі проведення АТО в Донецькій і Луганській областях, а з 27.11.2014 УДППЗ "Укрпошта" зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою.

Позивач посилається, що попри усі мирні переговори та угоди (Мінськ на ін.), протистояння переросло у масштабний воєнний конфлікт, який досі триває в Донецькій та Луганській областях, та в м. Донецьку, тому з огляду на все наведене, Позивач вважає, що станом на теперішній час змінились істотні умови економічного і політичного характеру, що спричинило масштабну кризу в Донецькій і Луганській областях та погіршення фінансового стану Позичальника з незалежних від нього причин, тобто відбулась суттєва зміна обставин у порівнянні з тими, за яких укладався Договір поруки.

Також, позивач зазначає, що за наслідками вищевказаних обставин та проведення АТО в м. Донецьку відбулось не тільки фізичне погіршення фінансового стану підприємства Позичальника за Договорами про відкриття кредитної лінії, але ці події також призвели до неможливості ані Позичальником, ані Поручителем фізично виконати умови із повернення коштів, взятих у Банка - наявність кордонів та меж, що не контролюються українськими структурами та відомствами, унеможливлюють виконання умов Договорів про відкриття кредитної лінії, навіть за умови наявності коштів, оскільки відсутній механізм виконання умов Договорів про відкриття кредитної лінії.

Додатково позивач посилається на наявність у позичальника висновків Торгово-промислової палати України щодо впливу форс-мажорних обставин на можливість виконання обов'язків за Договорами про відкриття кредитної лінії.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Як передбачено ч. 2 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням поштового перебігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. В свою чергу, третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про третейські суди" завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У відповідності до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд погоджується з доводами позивача, що дійсно, у момент укладення Договору поруки сторони виходили з того, що така зміна обставин, яка має місце на даний час в Україні (проведення АТО на сході, анексія Криму) не настане, що така зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, та що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, позивачем не доведено належними засобами доказування, яким чином виконання Договору поруки порушило б співвідношення майнових інтересів сторін (Поручителя і Банку) і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору поруки у випадку порушення позичальником умов Договорів про відкриття кредитної лінії Банк набув би права висунути свої вимоги до поручителя, тобто у даному випадку Банк є стороною Договору поруки, яка розраховує на отримання за його умовами певних вигод, а позивач, як поручитель, за умовами Договору поруки не є отримувачем будь-яких вигод, натомість є зобов'язаною до виконання стороною, і ним не доведено протилежного - зокрема не доведено, чого його було позбавлено з того, на що позивач розраховував при укладенні Договору поруки, та чому виконання Договору поруки за зміненої в Україні ситуації на сході і в Криму порушило б співвідношення майнових інтересів сторін за Договором поруки (поручителя і Банку, як кредитора). При цьому, укладаючи Договір поруки позивач розраховував на можливість невиконання позичальником умов Договорів про відкриття кредитної лінії, оскільки зобов'язався виконати їх за позичальника у випадку порушення ним своїх зобов'язань.

Доводи Позивача щодо того, що він позбавлений можливості здійснити належне виконання умов Договору поруки суду не доведені належними засобами доказування зокрема, враховуючи ту обставину, що місцезнаходження позивача та відповідача у м. Києві, а виконання умов Договору поруки полягає у перерахуванню коштів поручителем за позичальника у випадку наявності у останнього заборгованості та за відповідної вимоги Банку до поручителя та позивачем не доведено неможливості такого перерахування, таке перерахування коштів є виконанням зобов'язань за Договором поруки, натомість не є тими вигодами та/або преференціями, на які Позивач розраховував при укладенні договору.

Щодо висновків Торгово-промислової палати України щодо впливу форс-мажорних обставин на можливість виконання позичальником обов'язків за Договорами про відкриття кредитної лінії, то суд зазначає, що дані висновки не доводять наявність усіх передбачених ст. 652 ЦК України умов для розірвання договору та стосуються можливості виконання саме позичальником, а не поручителем, взятих на себе зобов'язань.

Доводи позивача щодо ускладнення господарської діяльної позичальника через перебування у зоні АТО, судом відхиляються, оскільки у даному випадку предметом спору є доведення зміни істотних обставин, якими сторони керувалися при укладення Договору поруки, тоді як позичальник стороною Договору поруки не є.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлені позивачем вимоги про розірвання договору поруки від 16.10.2013р. є необгрутованими, оскільки позивачем не доведено належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні Договору поруки, та не доведено наявність одночасно усіх чотирьох умов, встановлених ст. 652 ЦК України, одночасне існування яких є підставою для розірвання договору.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/28641/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/28641/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/28641/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

А.О. Мальченко