ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р.Справа № 922/275/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпром", м. Харків
до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.б/н від 19.01.16);

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№489 від 19.05.14).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стальпром" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача індекс інфляції за період з серпня 2015 року по грудень 2015року в сумі 14 209,68грн., 3% річних в сумі за період 13.08.2015року по 10.01.2016року в сумі 6 121,88грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем його грошових зобов'язань за Договором про створення (передачу) науково - технічної продукції №25/12/212-82 від 25.06.2012 року Позивач зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2015 року, позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі Проте, рішення суду було виконано невчасно, що у відповідності до ст. 625 ЦК України стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на прострочену суму зобов'язання.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2016року порушено провадження у справі№922/275/16, розгляд справи призначено на 23.02.2016року.

В судовому засіданні 23.02.2016року оголошено перерву до 03.03.2016року.

Представник позивача в судовому засіданні 03.03.2016р. позов підтримав, наполягав на його задоволенні, через канцелярію господарського суду (вх.№6565 від26.02.2016року) надав письмові пояснення стосовно заявленого періоду нарахування інфляційних та 3% річних, вважає, що перерахування грошових коштів на рахунки державної виконавчої служби не свідчить про виконання грошового зобов'язання, адже моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі його готівкою .

Відповідач в судовому засіданні 03.03.2016р. заперечує проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву поданого через канцелярію господарського суду (вх.№5929 від 22.02.2016року) просить суд відмовити ТОВ "Стальпром" в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних за період з 30.015рокупо 10.01.2011 року включно, оскільки як вказує відповідач 30.12.2015року ДП "УкрнНТЦ" в добровільному порядку сплачено заборгованість та перераховано грошові кошти згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №49733593 від 25.12.2015 року в сумі 891 099,66грн. на поточний рахунок Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ, що підтверджує платіжним дорученням №2763 від 30.12.2015 року, вважає, що зазначені в позовній заяві кількість днів та період прострочення не відповідають дійсності, а саме: період прострочення починається з 13.08.2015 року по 29.12.2015року, а не по 10.01.2016року, у зв*язку із чим просить суд відмовити в задоволенні в цій частині позовних вимог .

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2015року по справі№922/275/16, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015року у справі№922/4659/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (61166, м. Харків, пр. Леніна, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпром" (61145, м. Харків, вул. Шатилова Дача, 4, ) основний борг в сумі 493264,20 грн., 34528,49 грн. штрафу, інфляційні збитки в сумі 245152,31 грн., 3% річних в сумі 12446,47 грн. та судовий збір в сумі 15707,83 грн.

Позивач звернувся до суду зі позовом про стягнення індекс інфляції за період з серпня 2015 року по грудень 2015року в сумі 14 209,68грн., 3% річних в сумі за період 13.08.2015року по 10.01.2016року в сумі 6 121,88грн. після прийняття судового рішення у справі № 922/4659/15.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у справі №922/4659/15 та встановлені у ньому факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

При розгляді справи № 922/4659/15 судами встановлено:

25.06.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальпром" (позивач, підрядник) та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (відповідач, замовник) було укладено договір № 25/12/212-82 про створення (передачу) науково-технічної продукції (далі - договір)(а.с. 16-20), відповідно до до п. 1.1. якого, відповідач доручає та зобов'язується оплатити, а позивач бере на себе виконання та передачу науково-технічної продукції (робочої документації): "ПАТ "Дніпровський Меткомбінат". Реконструкція сортопрокатного цеху. Перший пусковий комплекс (перша черга). Електроприміщення ЕП 2. Спеціалізовані майстерні. Робоча документація. Будівельна частина та ОВ".

Вартість робіт, виконуваних по договору, згідно протоколу узгодження договірної ціни складає 986528,40 грн., в тому числі ПДВ - 164 421,40 грн. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2 договору, замовник сплачує 50% від суми договору, зазначеної в п. 2.1 договору, що складає 493264,20 грн.

25.06.12 р. відповідачем, на виконання умов п. 2.2. договору, здійснено оплату вартості робіт в якості авансу в розмірі 493264,20 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача станом на 25.06.12 р.

Згідно з п. 2.3. договору, оплата виконаних робіт здійснюється відповідачем згідно календарного плану робіт протягом 5-ти банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ "Дніпровський Меткомбінат" за відповідним актом виконаних робіт відповідача, що містить виконаний позивачем об'єм робіт на підставі оформленого сторонами акту здачі-приймання робіт.

Відповідно до п. 3.1. договору, передача оформленої в установленому порядку науково-технічної продукції згідно календарного плану здійснюється супровідними документами позивача (накладна, лист). При цьому, пунктом 3.2. Договору передбачено, що документом про виконання науково-технічної продукції є акт здачі-приймання, направлений одночасно з виконаною науково-технічною продукцією.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що відповідач підписує акт здачі-приймання за договором протягом 5-ти календарних днів після підписання відповідного акту Генеральним Замовником ПАТ "Дніпровський Меткомбінат". При наявності зауважень до виконаної науково-технічної документації відповідач в 30-ти денний строк направляє позивачу перелік зауважень з вказуванням строків їх усунення. Акт здачі-приймання в даному випадку оформлюється і направляється позивачу після усунення зауважень протягом 5-ти днів після підписання відповідного акту ПАТ "Дніпровський Меткомбінат".

На виконання умов договору, 08.09.2014 р. позивач направив, а відповідач 09.09.2014 р. отримав акт здачі-приймання науково-технічної продукції № 25/12 на загальну суму 986528,40 грн. з вимогою про його підписання та оплати з огляду на наявність інформації про підписання відповідного акту Генеральним Замовником ПАТ "Дніпровський Меткомбінат".

18.09.2014 р. листом № 1-22-8358 відповідач повідомив, що у зв'язку з наявністю поточної заборгованості ПАТ "Дніпровський Меткомбінат" перед відповідачем, останній не має можливості оформити акт та здійснити розрахунок з позивачем.

Таким чином, відповідач відмовив у підписанні та оплаті вищевказаного акту, не заявляючи будь-яких претензій чи зауважень до отриманої науково-технічної продукції, що свідчить про фактичне прийняття відповідачем продукції з виконанням усіх умов договору.

Відповідно до п. 3.4. договору, при неотриманні позивачем оформлених документів (акт здачі-приймання, двосторонній акт з переліком доопрацювань) в заявлений строк, продукція вважається прийнятою відповідачем з виконанням усіх умов Договору.

На підставі викладеного, позивач зазначає, що він повністю виконав зобов'язання за укладеним договором, однак відповідач ухиляється від підписання відповідного акту здачі-приймання науково-технічної продукції на підтвердження прийняття виконаної науково-технічної продукції на загальну суму 986528,40 грн., в тому числі ПДВ - 164421,40 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у п. 7 Постанови Пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором про створення (передачу) науково - технічної продукції №25/12/212-82 від 25.06.2012 року вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої позивачем суми.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, спростовується наступним.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Разом з цим, стосовно нарахованих річних відсотків і інфляційних втрат на суму боргу слід зазначити, що останні входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно повної оплати отриманого товару, факт прострочення грошового зобов'язання, а також те, що право позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків передбачене нормами чинного законодавства України, суд вважає обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індекс інфляції за період з серпня 2015 року по грудень 2015року в сумі 14 209,68грн., 3% річних в сумі за період 13.08.2015року по 10.01.2016року в сумі 6 121,88грн.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378,0грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (61166, м. Харків, пр. Леніна, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпром" (61145, м. Харків, вул. Шатилова Дача, 4, ) -індекс інфляції за період з серпня 2015 року по грудень 2015року в сумі 14 209,68грн., 3% річних в сумі за період 13.08.2015року по 10.01.2016року в сумі 6 121,88грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3