ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" березня 2016 р. Справа № 922/720/15

вх. № 720/15

Суддя господарського суду: Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання: Нагірна М.Т.

За участю представників:

стягувача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 02.02.2016 р.

боржника (скаржника) - ОСОБА_2, довіреність б/н від 02.07.2015 р.

державного виконавця - Габрієлова Н.Ю., довіреність б/н від 03.03.2016 р.

розглянувши скаргу ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" на бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ по справі за позовом ТОВ "Адвокатське бюро ОСОБА_3", м. Харків

до ТОВ "Силові Енергетичні машини-ЕМЗ", м. Харків

про стягнення 223 124,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

22.02.2016 року до суду від ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (боржника) надійшла скарга на бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ (вх. №№50,51 від 22.02.2016 р.), в якій боржник просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ по невчасному надсиланню постанов, які стосуються прав та обов'язків боржника, по ненаданню строку на добровільне виконання рішення суду всупереч вимогам чинного законодавства та по арешту рахунків, прив'язаних до зарплатного проекту, лікарняних та інших захищених рахунків.

2. Зняти арешт з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ":

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

3. Ухвалу про зняття арешту з рахунків направити до AT "УкрСиббанк" та AT "Сбербанк Росії" для виконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Ухвалою суду від 23.02.2016 р. дану скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні на 03.03.2016 р.

22.02.2016 року до суду від боржника надійшло уточнення до скарги (вх.№5878 від 22.02.2016 р.), в якому боржник просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ по невчасному надсиланню постанов, які стосуються прав та обов'язків боржника, по ненаданню строку на добровільне виконання рішення суду всупереч вимогам чинного законодавства та по арешту рахунків, прив'язаних до зарплатного проекту, лікарняних та інших захищених рахунків.

2. Зняти арешт з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ":

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

3. Заборонити накладення арешту на рахунки ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ":

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

Представник боржника у судовому засіданні просить суд прийняти уточнення до скарги (вх.№5878 від 22.02.2016 р.) до розгляду та розглянути скаргу боржника з урахуванням даного уточнення.

Проаналізувавши уточнення до скарги боржника (вх.№5878 від 22.02.2016 р.), суд дійшов висновку про те, що дане уточнення за правовою природою є заявою про зміну предмету позову в частині заборони накладати арешт на рахунки ТОВ "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

Даний висновок суду ґрунтується на такому.

Згідно з п. 9.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XIII ГПК України тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. роз'яснено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак змін предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмету, і підстав позову не допускається.

З огляду на викладені положення ч. 4 ст. 22 ГПК України, роз'яснення Вищого господарського суду України і те, що заяву позивача про зміну предмету подано боржником до початку розгляду господарським судом скарги по суті, суд вважає за можливе прийняти дану заяву до розгляду та розглянути справу з урахуванням даної заяви.

Водночас представник боржника у судовому засіданні та у заяві (вх.№7465 від 03.03.2016 р.) просить суд прийняти відмову боржника від скарги в частині визнання незаконною бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ щодо невчасного надсилання постанов, які стосуються прав та обов'язків боржника, ненадання строку на добровільне виконання рішення суду всупереч вимогам чинного законодавства та щодо арешту рахунків, прив'язаних до зарплатного проекту, лікарняних та інших захищених рахунків.

Дана заява підписана представником боржника ОСОБА_2, повноваження якої, в тому числі право на відмову від скарги, підтверджуються належним чином посвідченою копією довіреності б/н від 02.07.2015 р.

Проаналізувавши зміст поданої представником боржника заяви (вх.№7465 від 03.03.2016 р.), суд дійшов висновку про те, що дана заява за своїм змістом є заявою про відмову від частини вимог, з огляду на таке.

Пунктом 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. передбачено, що якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК України щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне прийняти відмову боржника від вимоги про визнання незаконною бездіяльності Московського ВДВС ХМУЮ щодо невчасного надсилання постанов, які стосуються прав та обов'язків боржника, щодо ненадання строку на добровільне виконання рішення суду всупереч вимогам чинного законодавства та щодо арешту рахунків, прив'язаних до зарплатного проекту, лікарняних та інших захищених рахунків та припинити провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, предметом розгляду скарги є зняття арешту з рахунків боржника за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005; № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627 та заборона накладення арешту на вказані рахунки.

Представник боржника у судовому засіданні підтримав скаргу боржника, просить скаргу задовольнити.

В обгрунтування скарги представник боржника зазначив, що вказані банківські рахунки відкривались боржником для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів. Отже, вказані рахунки є рахунками зі спеціальним режимом, які використовуються виключно як зарплатні проекти та для розрахунків за лікарняні. На підставі викладеного, представник боржника просить суд зняти арешт з вищевказаних рахунків, який накладений постановою Московським ВДВС ХМУЮ про арешт коштів боржника від 18.01.2016 р. у виконавчому провадженні ВП №497372268 та заборонити накладення арешту на вищевказані рахунки боржника. В обгрунтування скарги боржник посилається на положення ст. 43 ОСОБА_4 України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст. ст. 57, 59, 60 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцію "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті".

Представники боржника та Московського ВДВС ХМУЮ у судовому засіданні просять у задоволенні скарги боржника відмовити. Наполягають на тому, що скарга боржника є необґрунтованою, а дії державного виконавця з винесення оскаржуваної постанови щодо накладення арешту на спірні рахунки є законними.

Розглянувши скаргу боржника на дії Московського ВДВС ХМУЮ та додані до скарги докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.03.2015 р. по справі №922/720/15, залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 р., у позові відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕМ-ЕМЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатське бюро ОСОБА_3" основного боргу в розмірі 163 883,20 грн., 3% річних в розмірі 5 278,71 грн., інфляційних втрат в розмірі 40 845,13 грн., пені в розмірі 13 097,67 грн. та судового збір в розмірі 4 462,08 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

На виконання рішення видано відповідний наказ від 20.11.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2015 р. головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" відкрито виконавче провадження ВП №497372268 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 20.11.2015 р. по справі №922/720/15.

У п. 2 даної постанови боржникові запропоновано виконати рішення суду у строк до 01.01.2016 р.

У зв'язку з невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_5 на підставі ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ст. ст. 11, 25, 52 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову від 18.01.2016 р. про арешт коштів боржника у ВП №49737268, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника, в тому числі і на кошти, що містяться рахунках, які є предметом розгляду даної скарги, а саме: № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в АТ "Сбербанк Росії", МФО 320627.

Боржник у скарзі зазначив, що вказані банківські рахунки відкрито боржником для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів. Отже, ці рахунки є рахунками зі спеціальним режимом, які використовуються виключно як зарплатні проекти та для розрахунків за лікарняні. На підставі викладеного, представник боржника просить суд зняти арешт з вищевказаних рахунків, який накладений постановою Московським ВДВС ХМУЮ про арешт коштів боржника від 18.01.2016 р. у виконавчому провадженні ВП №497372268. В обґрунтування скарги боржник посилається на положення ст. 43 ОСОБА_4 України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст. ст. 57, 59, 60 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцію "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті".

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши вищенаведені доводи боржника, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 5 статті 124 ОСОБА_4 України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_4 України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

При цьому згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст. ст. 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки.

Особливості звернення стягнення на майно боржника - юридичної особи визначені в главі 5 цього Закону.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість відкриття окремого зарплатного рахунку. Юридична особа-клієнт банку відкриває поточний рахунок, до якого відкривається проект з виплати заробітної плати.

Жодним законом не встановлено вимог до того, щоб для сплати податків та зборів повинні бути відкритими окремі рахунки, що мають використовуватися виключно для цих цілей, а отже накладення арешту на них та стягненні коштів з них на підставі виконавчих документів забороняється.

Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р., встановлюється право, а не обов'язок клієнта-юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема і заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі не укладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати з будь-якого рахунку юридичної особи, фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (п.п.6.7, 6.9).

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) № 1 в АТ "УкрСиббанк" від 22.04.2015 р. з додатковою угодою, договору № про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат Співробітникам Клієнта в безготівковій формі в АТ "УкрСиббанк" від 03.06.2015 р. з додатковою угодою, договору №2013/ЗПХА11/4 про відкриття карткових рахунків на користь фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії" від 31.10.2013 р. з додатком, договору банківського рахунку №Т156-013020566 від 31.10.2013 р. з додатковими угодами, було визначено особливості функціонування рахунків, які предметом розгляду даної скарги, а саме: рахунку № 3000 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, рахунку № 0566 в АТ "Сбербанк Росії", МФО 320627 та рахунку № 3000 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005.

Дані рахунки відкривалися для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів. Отже, вказані банківські рахунки є рахунками із спеціальним режимом, які використовуються виключно як зарплатні проекти та для розрахунків за лікарняні.

Статтями 8, 9 ОСОБА_4 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 43 ОСОБА_4 України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961 р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, призначені для оплати праці та для здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, для сплати яких застосовуються рахунки за №3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних випадків), арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У даному випадку виконавче провадження ВП 49737268 з примусового виконання наказу суду у даній справі не завершено, арешт, накладений на кошти боржника, що містяться на спірних рахунках, державним виконавцем не знято.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає скаргу боржника в частині зняття арешту з рахунків боржника за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627 правомірною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог боржника про заборону накладення арешту на рахунки боржника за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, суд не наділений повноваженнями забороняти Державній виконавчій службі вчиняти будь-які виконавчі дії на майбутнє. За таких обставин, суд вважає вимоги боржника про заборону накладати арешт на рахунки за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627 неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9 19, 124 ОСОБА_4 України, ст. ст. 1, 24 Закону України "Про оплату праці", Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ст. 115 Кодексу законів про працю, ст. ст. 1, 5, 6, 11, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 22, 32-34, 43, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 115, 116, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (боржника) на дії Московського ВДВС ХМУЮ задовольнити частково.

В частині вимог щодо зняття арешту з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627 скаргу задовольнити.

Зняти арешт з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627, що був накладений постановою Московського ВДВС ХМУЮ від 18.01.2016 р. про арешт коштів боржника у ВП №49737268.

В частині вимог щодо заборони накладення арешту на рахунки TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627 відмовити.

В решті скарги провадження у скарзі припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили 03.03.2016 р.

Надіслати ухвалу АT "УкрСиббанк" та AT "Сбербанк Росії" для зняття арешту з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) за № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627, що був накладений постановою Московського ВДВС ХМУЮ від 18.01.2016 р. про арешт коштів боржника у ВП №49737268.

Суддя Макаренко О.В.