РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016Справа №927/1364/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРІ ГРУП"

Про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

Головуючий суддя Головатюк Л.Д.

Суддя Карабань Я. А.

Суддя Курдельчук І. Д.

Представники:

Від позивача: Сабодаш Р.Б.(дов. від 23.09.2015)

Від відповідача: Варес М.О.(керівник, витяг № 214552255 від 23.11.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 17.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 порушено провадження у справі № 927/1364/15 та призначено до розгляду на 24.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 22.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 12.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, в порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 судом було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРІ ГРУП", а саме на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 4 784,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт. Козелець, вулиця Комсомольська, будинок 100а, який складається з виробничого комплексу - "А", загальною площею 313,6 кв.м.; вентиляційної "а", загальною площею 24,7 кв.м.; адміністрації "А1", загальною площею 373,1 кв.м.; складу - "А2", загальною площею 395,6 кв.м.; складу - "А3", загальною площею 138,7 кв.м.; силосного корпусу - "А4", загальною площею 1295,5 кв.м.; добудови - "а1", загальною площею 46,3 кв.м.; навісу - "а2", добудови - "а3", загальною площею 30,1 кв.м.; естакади - "а4"; силосного корпусу - "Б", загальною площею 1675,8 кв.м.; естакади - "б"; естакади - "61", майстерні - "В", загальною площею 143,5 кв.м.; зерно-сушильного цеху - "Г", загальною площею 42,9кв.м.; котельні - "Д", загальною площею 67,1 кв.м.; майстерні - "Е", загальною площею 117,5 кв.м.; добудови - "е", загальною площею 33,6 кв.м.; вагової - "Є", загальною площею 24,8 кв.м.; прохідної "Ж", загальної площі 7,4 кв.м.; ганку - "ж1", візеровні - "З", загальною площею 27,0 кв.м.; ганку "з1", сушильні - "Л", загальною площею 27,5 кв.м.; трансформатору - "Т", вбиральні - "У"; огорожі - "1-6"; навісу - "є".

Ухвалою від 21.01.2016, також, оголошено перерву до 25.01.2016 , в порядку ст. 38 ГПК України розкрито банківську таємницю та витребувано від Публічного акціонерного товариства "Радикал банк" інформацію про рух коштів по рахунку № 5097, о відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитпостачоптторг" (ідентифікаційний код 36591416) за період з 22.04.2015 по 01.07.2015, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий центр "Дискон-Сервіс" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України № 17127/14 від 27 жовтня 2014 року, Ідентифікаційний код юридичної особи (код ЄДРПОУ): 37788570, адреса місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, б. 14-А, кв. 114) належним чином засвідчені копії звіту про оцінку майна, а саме: нежитлових будівель, що розташований за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт. Козелець, вулиця Комсомольська, будинок 100а, загальною площею 4784,7кв.м та документів і інформаційних матеріалів, зібраних оцінювачем в процесі проведення оцінки майна, а саме нежитлових будівель, що розташований за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт. Козелець, вулиця Комсомольська, будинок 100а, загальною площею 4784,7кв.м.

В судовому засіданні 25.01.2016 суд дійшов висновку про необхідність здійснювати розгляд справи колегіально у складі трьох суддів, про що винесено відповідну ухвалу, в якій крім зазначеного, витребувано від Публічного акціонерного товариства "Радикал банк" інформацію про рух коштів по рахунку № 5097, що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергооптімал" (ідентифікаційний код 36471213) за період з 22.04.2015 по 01.07.2015 та інформацію про рух коштів по рахунку № 5097, що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитпостачоптторг" (ідентифікаційний код 36591416) за період з 22.04.2015 по 01.07.2015.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 927/1364/15 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий Головатюк Л. Д., судді Карабань Я. А., Курдельчук І. Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 справу № 927/1364/15 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий Головатюк Л. Д., судді Карабань Я. А., Курдельчук І. Д., розгляд справи призначено на 17.02.2016.

05.02.2016 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Радикал банк" надійшла інформація, яку витребував судом.

В судове засідання 17.02.2016 представники сторін з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні подав суду письмове клопотання про витребування письмових доказів, в якому просив розкрити банківську таємницю та витребувати від Публічного акціонерного товариства "Радикал банк" інформацію про рух коштів по рахунку № 5326, що відкритий Товариству з обмеженою відповідальністю "Геокс - Груп".

Представник відповідача подав суду в судовому засіданні письмові пояснення у справі.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача про витребування доказів суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з підстав його необґрунтованості, оскільки докази про витребування яких просить позивач не стосується предмету доказування у справі і виходять за межі позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.03.2015, його сторонами не було додержано в момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", оспорюваний правочин укладено без згоди загальних зборів акціонерів позивача.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних з тих підстав, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.03.2015 не було порушено приписів ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки рішенням позачергових загальних зборів акціонерів позивача, оформлених протоколом від 20.12.2011 загальними зборами позивача було надано згоду голові правління на реалізацію майна позивача за експертною оцінкою. На підставі зазначеного, відповідач стверджує, що посилання позивача на порушення вимог Закону України "Про акціонерні товариства" при укладенні оскаржуваного договору є безпідставним.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.03.2015 між Закритим акціонерним товариством "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД", правонаступником якого є позивач, як продавцем та відповідачем, як покупцем укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 652 (далі за текстом - договір, спірний договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець передає, а покупець приймає у власність комплекс нежитлових будівель, що розташований за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, буд. 100а і сплачує за нього ціну визначену договором.

Згідно п. 1.2. договору загальна площа нерухомого майна складає 4 784, 7 кв. м. Комплекс нежитлових будівель складається з:

виробничого комплексу - "А", загальною площею 313,6 кв.м.; вентиляційної "а", загальною площею 24,7 кв.м.; адміністрації "А1", загальною площею 373,1 кв.м.; складу - "А2", загальною площею 395,6 кв.м.; складу - "А3", загальною площею 138,7 кв.м.; силосного корпусу - "А4", загальною площею 1295,5 кв.м.; добудови - "а1", загальною площею 46,3 кв.м.; навісу - "а2", добудови - "а3", загальною площею 30,1 кв.м.; естакади - "а4"; силосного корпусу - "Б", загальною площею 1675,8 кв.м.; естакади - "б"; естакади - "61", майстерні - "В", загальною площею 143,5 кв.м.; зерно-сушильного цеху - "Г", загальною площею 42,9кв.м.; котельні - "Д", загальною площею 67,1 кв.м.; майстерні - "Е", загальною площею 117,5 кв.м.; добудови - "е", загальною площею 33,6 кв.м.; вагової - "Є", загальною площею 24,8 кв.м.; прохідної "Ж", загальної площі 7,4 кв.м.; ганку - "ж1", візеровні - "З", загальною площею 27,0 кв.м.; ганку "з1", сушильні - "Л", загальною площею 27,5 кв.м.; трансформатору - "Т", вбиральні - "У"; огорожі - "1-6"; навісу - "є".

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ "Консалтинговий центр "Дисконт - Сервіс", ринкова вартість нерухомого майна, що відчужується, складає 1 700 000, 00 грн. без ПДВ (п. 1.5. договору).

В пункті 1.8 договору сторони зазначили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній вол; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір е приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, в тексті договору зафіксовані всі істотні умови стосовно купівлі - продажу нерухомого майна.

Згідно п. 2.1. договору ціна продажу нерухомого майна за договором складає 1 700 000, 00 грн. без ПДВ.

Згідно наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., на вимогу суду, документів щодо посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.03.2015 згода голові правління товариства (позивача) на реалізацію майна товариства за експертною оцінкою була надана рішенням загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" 22.12.2011 (оформлене протоколом від 20.12.2011), а також рішенням наглядової ради товариства від 19.12.2014 (оформлене рішенням № 1 - 15 позачергового засідання наглядової ради Закритого акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" від 19.12.2014.

Відповідно до статуту Закритого акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД", який був чинним на момент укладання спірного договору (в редакції зареєстрованій 24.12.2004) попереднє погодження договорів на суму, що перевищує 10 000, 00 грн., а також будь - яких договорів щодо відчуження, оренди, застави, передачі у спільну діяльність необоротних активів товариства віднесено до компетенції Спостережної (Наглядової) ради товариства (пп. е, п. 9.10 статуту)

Предметом спору у справі є правова вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.03.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Підставою недійсності правочину згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Згідно із ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Закон України "Про акціонерні товариства", згідно з ч. 1 ст. 1, визначає порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів.

При цьому, у відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" через два роки з дня набрання чинності цим Законом втрачають чинність статті 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 49, ст. 682) у частині, що стосується акціонерних товариств. Тобто з 30.04.2011 всі акціонерні товариства, в тому числі і ті, що не привели свою діяльність у відповідність із Законом України "Про акціонерні товариства", зобов'язані керуватись у своїй діяльності нормами Закону України "Про акціонерні товариства".

Статтею 33 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Згідно ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину.

У разі неприйняття наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради.

Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій.

Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості.

Якщо на дату проведення загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться акціонерним товариством у ході поточної господарської діяльності, загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості. При цьому залежно від граничної сукупної вартості таких правочинів повинні застосовуватися відповідні положення частини другої цієї статті.

Вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цією статтею, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законом або статутом акціонерного товариства.

Забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого цим Законом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину.

В п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N 11 відповідно до пункту 22 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Тому вчинення значного правочину виконавчим органом товариства за відсутності такого рішення є підставою для визнання його недійсним, якщо правочин не було схвалено в подальшому загальними зборами акціонерного товариства (стаття 241 ЦК України).

Судом встановлено, що станом на 01.01.2015 (відповідно до балансу позивача за 2014 рік) вартість усіх активів позивача становила 1 810 100, 00 грн. Враховуючи, що ціна продажу нерухомого майна за спірним договором складає 1 700 000, 00 грн. без ПДВ, ціна спірного договору предметом якого є продаж активів товариства, становила більше ніж 93 % загальної вартості активів позивача, відповідно спірний договір віднесено законом до значного правочину, і рішення про вчинення такого правочину мало прийматися виключно загальними зборами акціонерів товариства.

Спірний договір було вчинено сторонами в березні 2015 року, і з боку позивача такий договір був підписаний головою правління Журбою Сергієм Володимировичем - виконавчим органом товариства. Спірний правочин був вчинений виконавчим органом позивача за відсутності рішення загальних зборів акціонерів товариства про вчинення такого правочину, і в подальшому спірний правочин загальними зборами акціонерного товариства схвалений не був, і доказів іншого матеріали справи не містять. Вказане є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Суд відхиляє доводи відповідача, щодо прийняття рішення загальними зборами позивача про укладання спірного договору в 2011 році. За своєю правовою природою рішення загальних зборів позивача від 22.12.2011 є рішенням про надання попередньої згоди на вчинення значного правочину. Вказане рішення не можна ввжати згодою на вчинення значного правочину (конкретного правочину), в тому числі, оскільки у рішенні загальних зборів від 22.12.2011 не вказано/не деталізовано майно, згода на відчуження якого надається, а також не визначено контрагента на користь якого відбуватиметься відчуження майна товариства. Судом також враховано, що на момент прийняття рішення загальними зборами 22.12.2011 про продаж майна відповідач ще не був заснований (дата внесення запису про створення відповідача - 03.02.2012). Судом, окрім зазначеного враховано, що за чотири роки (з 2011 по 2015) могли істотно змінилися обставини, якими збори керувалися при прийнятті рішення про відчуження майна за експертною оцінкою, адже в цей період мали місце значні економічні коливання.

Введення законодавцем поняття "значний правочин" в Законі України "Про акціонерні товариства" є законодавчим обмеженням діяльності органів управління акціонерного товариства та спрямоване на запобігання зловживань з боку виконавчого органу та/або наглядової ради товариства. Головною метою введення цього терміну є захист прав акціонерів, кредиторів акціонерних товариств та третіх осіб.

Прийняття загальними зборами акціонерів рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть ним вчинятися протягом року, означає лише згоду на можливість вчинення значних правочинів у майбутньому, і це не має наслідком реального настання юридичного факту.

За викладених обставин, приймаючи до уваги, що значні правочини, згідно діючого законодавства, можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття рішення загальними зборами про попереднє схвалення значного правочину, протокол загальних зборів акціонерів позивача від 20.12.2011 не є доказом прийняття вищим органом товариства (позивача) рішення щодо відчуження 50 % і більше активів товариства - комплексу нежитлових будівель в 2015 році.

Посилання відповідача на наявність рішення Наглядової ради про погодження продажу об'єктів нерухомості, оформлене проколом від 19.12.2014, відхиляється судом з тієї підстави, що в даному випадку (оскільки мало місце укладання правочину на суму, що перевищує 50 % вартості активів позивача), прийняття відповідного рішення є виключною компетенцією загальних зборів. При цьому, для прийняття відповідного рішення необхідна кваліфікована більшість голосів акціонерів.

Щодо твердження відповідача стосовно наступного схвалення спірного правочину, шляхом вчинення дій по його виконанню, таке твердження оцінюється судом критично, з огляду на положення п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N 11.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За вказаних обставин, на підставі зазначених вище положень діючого законодавства та наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу комплексу нежитлових будівель від 04 березня 2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повнстю.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, що розташоване за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, буд. 100а, загальною площею 4 784, 7 кв. м. від 04.03.2015, укладений Закритим акціонерним товариством "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 05388919, місцезнаходження: 17000, Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, буд. 100а) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФРІ ГРУП" (ідентифікаційний код 37973552, місцезнаходження: 04108, м. Київ, проспект Правди, буд. 62), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною та зареєстрований у реєстрі за номером № 652.

3. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "ФРІ ГРУП" (ідентифікаційний код 37973552, місцезнаходження: 04108, м. Київ, проспект Правди, буд. 62) на користь Приватного акціонерного товариства "КОЗЕЛЕЦЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 05388919, місцезнаходження: 17000, Чернігівська область, Козелецький район, смт Козелець, вул. Комсомольська, буд. 100а) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.02.2016.

Головуючий суддя Л.Д. Головатюк

Суддя Я. А. Карабань

Суддя І. Д. Курдельчук