ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 11/5014/694/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О. (доповідач),
суддівГоголь Т.Г., Добролюбової Т.В.
розглянувши касаційну скаргуДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на ухвалуГосподарського суду Харківської області від 02.06.2015
за скаргоюПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"
та на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015
у справі№ 11/5014/694/2012 Господарського суду Харківської області
за позовомДочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"
простягнення 13 391 182,17 грн.

за участю представників сторін від:

ДВС: Забара Ю.М. (дов. від 10.12.2015)

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про стягнення 8 084 654,06 грн. основного боргу, 613 009,10 грн. інфляційних втрат, 475 455,17 грн. 3% річних, 1 998 184,45 грн. пені та 2 219 879,39 грн. 7 % штрафу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань зі сплати вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами за договором № 110101393/Н28 від 28.01.2011.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 24.05.2012, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2012, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 8 084 654,06 грн., інфляційні витрати в сумі 600 827,82 грн., 3% річних в сумі 475 455,17 грн., пеню в сумі 1 761 274,80 грн., в решті позову відмовлено.

Місцевим господарським судом на виконання вказаного рішення 12.06.2012 був виданий відповідний наказ.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" звернулося до Господарського суду Харківської області зі скаргою, в якій просило визнати недійсною постанову Державної виконавчої служби України від 20.06.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження. Обґрунтовуючи скаргу, Товариство зазначало про те, що в добровільному порядку повністю сплатило суму боргу за судовим наказом, а відтак підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2015, винесеною суддею Бринцевим О.В., скаргу Товариства задоволено, постанову Державної виконавчої служби України про стягнення з виконавчого збору та постанову про закінчення виконавчого провадження в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження скасовано. Вмотивовуючи ухвалу, суд виходив з обставин того, що фактичного та реального виконання рішення відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вчинено не було, а відтак підстави для стягнення виконавчого збору відсутні. При цьому, суд керувався приписами статей 27, 37, 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Могилєвкін Ю.О. - головуючий, Пушай В.І., Плужник О.В., постановою від 19.10.2015 перевірену ухвалу місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову та ухвалу скасувати, а у задоволенні скарги відмовити. В обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник вказує на неврахування судами того, що ненадання боржником державному виконавцю документального підтвердження самостійного виконання рішення у строки, встановлені статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження", є достатньою підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, скаржник посилається на порушення судами приписів статей 25, 27, 28 Закону України "Про виконавче провадження".

На адресу Вищого господарського суду України від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представника ДВС, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Господарського суду Луганської області від 24.05.2012 у даній справі, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 8 084 654,06 грн., 3% річних у сумі 475 455,17 грн., інфляційні втрати у сумі 600 827,82 грн., пеню у сумі 1 761 274,80 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 52 510,08 грн., всього: 10 974 721,93 грн. На виконання вказаного рішення Господарським судом Луганської області 12.06.2012 видано відповідний наказ. Судами також установлено, з підтвердженням матеріалами справи, що 27.08.2012 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження з виконання наказу у даній справі, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 34009450. Вказану постанову було надіслано на адресу боржника згідно з супровідним листом від 29.08.2012 та поштового штемпеля на конверті - 30.08.2012, тобто з порушенням строків, визначених частинами 2, 5 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначену постанову одержано скаржником 04.09.2012, про що свідчить штамп підприємства на супровідному листі. 05.09.2012 скаржником до органу ДВС направлено заяву з проханням зупинити виконавче провадження, яка мотивована тим, що згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України №568 від 10.11.2005 ВАТ "Луганськгаз" було включене до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу. Судами також установлено та підтверджується матеріалами справи, що письмове повідомлення скаржника про існування обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження отримано органом ДВС 11.09.2012. Водночас у матеріалах виконавчого провадження міститься постанова про зупинення виконавчого провадження від 01.02.2013, винесена на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з порушенням у Господарському суді Луганської області провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. 06.06.2014 до органу ДВС боржником направлено заяву про закінчення виконавчого провадження, до якої додані копії платіжних доручень про повну сплату заборгованості. Зазначена заява отримана Державною виконавчою службою України 12.06.2014. Установлено судами і те, що постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 20.06.2014 виконавче провадження №34009450 було поновлено. Того ж дня державним виконавцем на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначена постанова мотивована отриманням від боржника платіжних доручень. Пунктом 4 резолютивної частини цієї постанови, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 097 472,19 грн. виділено в окреме виконавче провадження. 20.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 097 472,19 грн. У мотивувальній частині цієї постанови вказано, що боржником наказ у наданий строк не виконано. З матеріалів справи убачається, що предметом даного судового розгляду є скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" подана в порядку приписів статті 1212 Господарського процесуального кодексу України про визнання недійсними постанови Державної виконавчої служби України від 20.06.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження. Порядок оскарження дій посадових осіб Державної виконавчої служби унормовано статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України та статті 82 Закону України "Про виконавче провадження". Статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд розглядає скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів. Органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно до частини 5 статті 12 цього Закону сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, тощо. Судами установлено, що боржник виконав свій обов'язок, як сторони виконавчого провадження та повідомив державного виконавця про обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження. За таких обставин, суди дійшли правомірного висновку про те, що строк для самостійного виконання рішення, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 боржником не порушувався, оскільки до надходження на виконання наказу Господарського суду Луганської області від 12.06.2012 вже існували обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Частиною 1 статті 39 вказаного Закону визначено, що постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Пунктом 4 цієї статті визначено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Оскільки обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового стягнення діяли під час відкриття виконавчого провадження та надання строку для самостійного виконання рішення, а також у подальшому у період перебування виконавчого документа у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, то здійснення заходів примусового стягнення було заборонено в силу дії Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та дії мораторію, встановленого Господарським судом Луганської області в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство боржника від 10.01.2013 № 913/105/13-г. Частиною 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Матеріалами справи підтверджується, що на момент поновлення виконавчого провадження заборгованість за наказом Господарського суду Луганської області від 12.06.2012 була відсутня. Відповідно до приписів пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Застосування пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", як підстави для виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження можливе лише за умови здійснення органом державної виконавчої служби заходів примусового стягнення, направлених на фактичне (реальне) виконання рішення. У випадку повного виконання рішення боржником у самостійному порядку, здійсненому до початку його примусового виконання органом державної виконавчої служби, виконавчий збір з боржника не стягується та відповідно не підлягає виділенню в окреме виконавче провадження. Судами установлено, що документальне підтвердження про відсутність заборгованості за виконавчим документом надійшло до Державної виконавчої служби України до початку примусового виконання, строк для самостійного виконання боржником порушено не було, а погашення заборгованості відбулось у період, коли виконавче провадження було зупинено, та діяла встановлена законом заборона на звернення стягнення на кошти та майно боржника і всі виконавчі провадження підлягали обов'язковому зупиненню. За таких установлених обставин, суди дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для прийняття Державною виконавчою службою України рішення в оскаржуваній постанові про виділення виконавчого збору в окреме виконавче провадження. З огляду на що, висновок судів про наявність підстав для визнання недійсною постанову від 20.06.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження визнається правомірним. Доводи касаційної скарги наведеного не спростовують. Відповідно до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування, зокрема, норм процесуального права. З огляду на те, що судом касаційної інстанції не виявлено порушень судом норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 у справі № 11/5014/694/2012 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: Т. Гоголь

Т. Добролюбова