ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.02.16 Справа № 904/11203/15

За позовом Приватного підприємства "КАНАЛ М", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАВЛОГРАД БУДДЕТАЛЬ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. б/н від 25.01.16

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов № 05-003 від 22.01.16

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Канал М" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоград Буддеталь" про стягнення 129825, 18 грн. основної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 37/15 від 22.07.2015 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 25.01.2016.

25.01.2016 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 40000 грн., а тому просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 89825, 18 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши подану заяву, господарський суд встановив, що дана заява не відповідає вимогам ст. 54 Господарського процесуального кодексу України. Також, позивачем не надано доказів надсилання копії даної заяви відповідачеві.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 розгляд справи було відкладено на 08.02.2016.

05.02.2016 позивач надіслав пояснення, в яких зазначив, що відповідачем сплачено основний борг у розмірі 40000 грн., а тому, станом на 25.01.2016, сума основного боргу складає 89825, 18 грн. Щодо відсутності підписів відповідача на видаткових накладних № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позивач зазначив, що дані видаткові накладні були підписані позивачем та надані відповідачу для підпису, однак відповідач не повернув підписані накладні. Позивач вважає, що доказом визнання відповідачем боргу за видатковими накладними № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2016 розгляд справи було відкладено на 29.02.2016.

12.02.2016 позивач надіслав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 40000 грн., а тому просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 89825, 18 грн.

Відповідності до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки подана позивачем заява про зменшення позовних вимог не порушує чиї-небудь права та інтереси, вона прийнята судом до розгляду.

29.02.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що визнає позов у повному обсязі.

29.02.2016 відповідач подав до суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи, зокрема, платіжного доручення від 26.02.2016, що підтверджує часткове погашення суми боргу у розмірі 15000 грн.

У судовому засіданні 29.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 між Приватним підприємством "Канал М" (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Павлоград Буддеталь" (далі - відповідач, споживач) було укладено договір поставки № 37/15 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку і на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити товар, асортимент, кількість ціна якого визначається в специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків до договору та є його невідємною частиною.

Згідно з п. 2.1 договору ціна на товар визначається в гривнях за одну одиницю і вказується у специфікаціях, що додаються до цього договору і є його невідємною частиною.

Загальна сума договору є величиною змінною і складається з суми вартостей усіх оформлених у письмовій формі і підписаних обома сторонами договору додатків та/або додаткових угод до нього (п. 2.3 договору).

Згідно до п. 4.1 договору постачання товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, погоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковому порядку на поточний рахунок постачальника на умовах визначених у специфікаціях, що додаються до договору (п. 5.1 договору).

22.07.2015 сторонами було складено та підписано специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили поставку товару на загальну суму 129825, 18 грн. (арк. с. 10).

Відповідно до специфікації № 1 від 22.07.2015 до договору, умови оплати: оплата товару на протязі тридцяти банківських днів від дати (моменту) поставки товару. Факт і дата (момент) отримання товару визначаються датою підписання сторонами видаткової накладної на товар.

На виконання умов договору та специфікацій до нього, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 129825,16 грн., що підтверджується видатковими накладними № НОМЕР_1 від 24.07.2015 на суму 37878, 76 грн., № НОМЕР_2 від 29.07.2015 на суму 41714, 40 грн. та № 3 від 30.07.2015 на суму 50232 грн., підписаними обома сторонами та скріпленими печатками (арк. с. 61, 62).

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару у розмірі 40000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 167 від 09.11.2015 на суму 20000 грн. та № 8 від 20.01.16 на суму 20000 грн. (арк. с. 60), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог (арк. с. 59), у якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 89825, 18 грн.

Під час розгляду справи господарським судом, відповідач здійснив часткову оплату основного боргу у розмірі 15000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.02.2016 № 30 (арк. с. 82).

Таким чином, несплаченою залишається вартість поставленого товару на суму 74825, 16 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На момент розгляду даної справи, строк оплати товару за вищезазначеними видатковими накладними є таким, що настав.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання товару за представленими видатковими накладними та не надано доказів повної його оплати або повернення на суму 74825, 16 грн., відтак позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у розмірі 74825, 16 грн.

Оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів в обґрунтування поставки товару за спірним договором на суму 0, 02 грн., суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи оплату відповідачем 26.02.2016 суми основного боргу у розмірі 15000 грн., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1347, 38 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 15000 грн. припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоград буддеталь" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 17; ідентифікаційний код 35984515) на користь Приватного підприємства "Канал М" (50045, м. Кривий Ріг, вул. Купріна, 116А, ідентифікаційний код 31124196) основний борг у розмірі 74825, 16 грн. та 1347, 38 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.03.2016

Суддя ОСОБА_3