РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016Справа №910/1851/16

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Київська Русь»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київкінофільм»

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Перепелиця С.О. (представник за довіреністю);

від відповідача: Мороз В.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 09 березня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Київська Русь», 05 лютого2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 05.02.2016 року до відповідача, Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київкінофільм», про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та посилається на те, що відповідач утримує майно позивача без правової на то підстави, внаслідок чого позивач звернувся про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 09.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1851/16, призначено розгляд справи на 23.02.2016 року.

Через відділ діловодства суду 22.02.2016 року від відповідача надійшло пояснення, в якому останній зазначив, що ним утримається майно позивача як гарантія оплати заборгованості позивача перед відповідачем, яке було долучене судом до матеріалів справи.

Судове засідання 23.02.2016 року не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Комарової О.С. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.02.2016 року розгляд справи № 910/1851/16 призначено на 09.03.2016 року.

09 березня 2016 року в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та подав заяву про виконання вимог ухвали суду, яку було долучено до матеріалів справи. Представник відповідача дав пояснення по суті спору.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Кінотеатр «Київська Русь» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом за захистом і поновленням своїх прав шляхом витребування із незаконного володіння Комунального підприємства «Київкінофільм» (далі - відповідач) на користь позивача кінообладнання, яке розміщено у будівлі кінотеатру «Київська Русь» (за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 93), зважаючи на те, що відповідач незаконно заволодів і використовує для власного кінопоказу належне на праві господарського відання позивачу кінообладнання, чим порушує законні інтереси і права власника майна - Комунального підприємства «Кінотеатр «Київська Русь».

27.11.2000 року наказом Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації № 108 було закріплено на праві повного господарського відання за Комунальним підприємством «Кінотеатр «Київська Русь» основні засоби та оборотні кошти згідно з балансом.

Позивач зазначив, що відповідно до Інвентарної відомості Основних засобів Комунальне підприємство «Кінотеатр «Київська Русь» мало на балансі:

Основні засобиКількістьЗагальна вартістьПункт відомості
Будівля кінотеатру1 1
Кінообладнання:
Крісла для залу червоні (великий зал)119033 581,453
Крісла для залу сині (малий зал)11758 567,584
Комплект звукового обладнання JBL125 443,2841
Кіноекран 26x11 білий (великий зал)11 119,1247
Процесор звуковий JSХ-1000А11 666,6660
Екран 8,5x3,6 білий (малий зал)1804,5767
Кінопроектор СР-2000-ХВ15 000,0068
Блок живлення KSХ-7000СD11 500,0078
Процесор звуковий Dolby СР65024 840,0084
Кінопроектор Вагсо15 126,6785
Звукозчитувальна головка41 350,88115
Комплект підсилювачів JBL МРХ128 400116
Звукові колонки DAS МІ 215124 139,33137

Таким чином, як зазначив позивач, балансова вартість спірного кінообладнання складає 121 539,54 грн., згідно Інвентарної відомості Основних засобів позивача.

Як ствердив позивач, вказане кінообладнання Комунальне підприємство «Кінотеатр «Київська Русь» використовувало із 2003 року для кінопоказу в будівлі кінотеатру «Київська Русь», а також здійснювало його технічне обслуговування, що підтверджується, наявними в матеріалах справи договором № 57 від 06.03.2000 року, укладеним між позивачем та ВАТ «Кіноекран», предметом якого було виготовлення кіноекрану, договорами на виконання робіт № 1 та №2 від 30.05.2003 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Мет-Ро», предметом яких було проведення робіт з обслуговування озвучувальної техніки угодою № 35 від 27.04.2004 року, укладеною між позивачем та ПП ОСОБА_5 на виконання побутових робіт та послуг, а саме хімічну чистку стільців (1192 шт.), договором № 10704 від 01.07.2004 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Фірма Медлайн ЛТД», про ремонт крісел кінозалу, також актами виконаних робіт відповідно до вказаних договорів та податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

19 вересня 2013 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1634 було закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» наступне майно: «нежилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Артема, 93, загальною площею 7259,0 кв.м.» (копія розпорядження наявна в матеріалах справи).

19.09.2013 року на виконання зазначеного розпорядження Київської міської державної адміністрації позивачем передано відповідачу за Актом приймання-передання «нежилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Артема, 93» (копія акту наявна в матеріалах справи).

При цьому, позивач зазначив, що Київською міською державною адміністрацією не приймало жодного рішення про передання на користь відповідача інших основних засобів - кінообладнання, належного позивачу Комунальному підприємству «Кінотеатр «Київська Русь».

Як встановлено судом, 22.09.2015 року ухвалою у справі № 910/8802/15 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) "Київкінофільм" до відповідачів: 1) Київської міської ради, 2) Київської міської державної адміністрації, 3) Комунального підприємства кінотеатр "Загреб", 4) Державного комунального підприємства "Кінотеатр "Братислава", 5) Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кінотеатр "Київська Русь", 6) Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Росія", 7) Комунального підприємства виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Лейпціг", 8) Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Ленінград", 9) Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Флоренція", 10) Комунального підприємства виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр ім. Т. Шевченка" про зобов'язання вчинити дії та виселення Господарським судом міста Києва було затверджено мирову угоду, відповідно до п. 4 якої, відповідач Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Київська Русь" визнав позовні вимоги до нього у справі № 910/8802/15 та зобов'язався виселитися та здійснити всі інші юридичні і фактичні дії для виключення як адреси свого місцезнаходження будинку № 93 по вул. Артема у м. Києві протягом 7 (семи) днів з моменту затвердження цієї мирової угоди Господарським судом міста Києва, але не пізніше 15 жовтня 2016 року.

Наразі, позивач зазначив, що умови мирової угоди виконав належним чином та в повному обсязі, а саме виселився із спірного кінотеатру, однак відповідач обладнання, яке належить позивачу не повернув, отже, воно й досі утримується відповідачем, який перешкоджає забрати належне позивачу обладнання з приміщення за адресою: м.Київ, вул.Артема, 93, що суперечить чинному законодавству.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право па захист своїх майнових прав також від власника.

При цьому, в листі Верховного Суду України «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013р. роз'яснено наступне: право господарського відання та право оперативного управління - це речові права осіб, які не є власниками, що захищаються відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. При цьому право господарського відання належить комерційним підприємствам - суб'єктам підприємницької діяльності (ст. 136 ГК), а право оперативного управління - некомерційним юридичним особам (ст. 137 ГК).

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частинами першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями частин першої та другої статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, власник вправі вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

При вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 Цивільного кодексу України необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна (постанова Верховного Суду України від 28.03.2011 зі справи №3-17гс11).

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено відсутність згоди позивача на вибуття з його володіння зазначеного вище майна (кінообладнання), що є предметом заявлених позовних вимог.

Як зазначено Верховним Судом України в постанові № 6-140цс14 від 17.12.2014 року, розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем набуто спірне майно (кінообладнання) на законних правових підставах, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наведеними вище, позивач є добросовісним набувачем зазначеного майна.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах № 6-170цс14 від 19.11.2014 року та № 6-67цс15 від 13.09.2015 року права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно».

Крім того, у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ї кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 р. № 5 роз'яснено порядок застосування норми матеріального права ст. 387 ЦК України, а саме застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Як встановлено судом, Комунальне підприємство «Кінотеатр «Київська Русь» звернувся до суду з позовом за захистом і поновленням своїх прав, шляхом витребування із незаконного володіння Комунального підприємства «Київкінофільм» на користь позивача кінообладнання, яке розміщено у будівлі кінотеатру «Київська Русь» (за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 93), зважаючи на те, що відповідач незаконно заволодів і використовує для власного кінопоказу належне на праві господарського відання позивачу кінообладнання, чим порушило законні інтереси і права власника - Комунального підприємства «Кінотеатр «Київська Русь».

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою від 22.09.2015 року у справі № 910/8802/15 було затверджено мирову угоду за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) "Київкінофільм" до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кінотеатр "Київська Русь" про зобов'язання вчинити дії та виселення, відповідно до п. 4 якої, відповідач Комунальне підприємство виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Кінотеатр "Київська Русь" визнав позовні вимоги до нього у справі № 910/8802/15 та зобов'язався виселитися та здійснити всі інші юридичні і фактичні дії для виключення як адреси свого місцезнаходження будинку № 93 по вул. Артема у м. Києві протягом 7 (семи) днів з моменту затвердження цієї мирової угоди Господарським судом міста Києва, але не пізніше 15 жовтня 2016 року.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. у справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. у справі № 910/11595/13.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивача, на підставі затвердженої ухвалою від 22.09.2015 року Господарського суду міста Києва мирової угоди від 22.09.2015 року у справі № 910/8802/15 зобов'язано виселитися з кінотеатру. Проте, позивач не забрав належне йому на праві господарського відання майно з приміщення за адресою: м.Київ, вул.Артема, 93 у зв'язку з тим, що відповідачем вчиняються перешкоди в доступі до зазначеного майна позивача. Зазначений факт не спростовується відповідачем.

Водночас, як зауважив відповідач у своїх поясненнях від 22.02.2016 року, майно позивача дійсно ним утримується як гарантія того, що позивач оплатить заборгованість за спожиті останнім комунальні послуги, електроенергію, тепло- та водопостачання.

Проте, судом встановлено, що відповідною мировою угодою не було передбачено стягнення заборгованості за спожиті позивачем комунальні послуги, електроенергію, тепло- та водопостачання, а отже, дії відповідача стосовно утримання майна позивача як гарантії сплати ним заборгованості є незаконними та не стосуються суті відповідного спору, що свідчить про відсутність правових підстав для користування відповідачем спірним майном, тобто необхідність його повернення позивачу як законному власнику.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1 830,00 грн. судового збору. Проте, беручи до уваги заявлені позивачем вимоги про витребування майна балансовою вартістю 121 539,54 грн., суд дійшов висновку про те, що позивач мав сплатити 1823,09 грн. судового збору (121 539,54 грн. *1,5%).

Таким чином, зайво сплачений судовий збір в розмірі 6,91 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Витребувати у Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київкінофільм» (01004, м. Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 3; код ЄДРЮОФОП 35531906):

- крісла для залу червоного кольору в кількості одна тисяча сто дев'яносто штук;

- крісла для залу синього кольору в кількості сто сімдесят п'ять штук;

- кіноекран білий, розміром 26x10 метрів, білого кольору в кількості одна штука;

- кіноекран білий, розмір 8,5x3,6 метрів, білого кольору в кількості одна штука;

- акустична система JBL серія SR потужність 1200W, чорного кольору в кількості дві штуки;

- акустична система підвісна JBL серія 8340 потужність 250W, чорного кольору в кількості тридцять чотири штуки;

- акустична система DAS серія МІ-215 потужністю 700W, чорного кольору в кількості дванадцять штук;

- акустична система JBL серія 4670D потужність 600W, чорного кольору в кількості три штуки;

- акустична система тип 32А-4 (басові), чорного кольору в кількості чотири штуки;

- акустична система Suministros Kelonik серія КСS (басові) в кількості дві штуки;

- процесор звуковий кінотеатральний DOLBY модель СР650 в кількості дві штуки;

- процесор звуковий кінотеатральний Ultra Stегео JSХ-1000А в кількості одна штука;

- звукозчитувальна головка в кількості чотири штуки;

- підсилювач потужності JBL серії МРХ1200 потужністю 1200W в кількості три штуки;

-підсилювач потужності JBL серії МРХ600 потужністю 600W в кількості сім штук;

-підсилювач потужності JВL серії МРХ300 потужністю 300W в кількості три штуки;

-Кінопроектор ВАRСО в кількості однак штука;

-Кінопроектор Сhristie СР2000-ХВ із блоком живлення Сhristie КSХ-7000СD в кількості одна штука, на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Київська Русь» (адреса: 04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 93; код ЄДРЮОФОП 22885967).

3. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київкінофільм» (01004, м. Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 3; код ЄДРЮОФОП 35531906) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Київська Русь» (адреса: 04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 93; код ЄДРЮОФОП 22885967) судові витрати - 1823,09 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять три гривні 09 копійок). Видати наказ.

4. Повернути зайво сплачений судовий збір на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Київська Русь» (адреса: 04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 93; код ЄДРЮОФОП 22885967) в розмірі 6,91 грн. (шість гривень 91 копійку) з Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.03.2016 року.

Суддя О.С. Комарова