номер провадження справи 27/55/13-8/40/14-11/199/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 Справа № 908/2966/13

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (вул.Тверська, буд. 5, м. Київ, Київська область, 03680, ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (пр. Карла Маркса, буд. 108, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, 49602, ).

до відповідача: ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради (пр. Маяковського, буд. 3, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповіла: ОСОБА_1 державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області (пр. Леніна, буд. 168, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107, ),

у присутності представників:

від позивача: ОСОБА_2 дов. НАС678944 від 10.12.2015;

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №01-18/1 від 04.01.2016;

ОСОБА_4 дов. №01-18/2 від 04.01.2016;

від третьої особи: не зявився;

про стягнення 373058,54грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось державне підприємство «Придніпровська залізниця» із позовом до ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів у сумі 2373058,54грн.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.05.2014 у справі №908/2966/13 (номер провадження справи 27/55/18-8/40/14), позовні вимоги державного підприємства «Придніпровська залізниця» задоволені повністю з ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради стягнуто 373058,54грн. збитків, 7461,17грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 рішення господарського суду від 2.05.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2015 скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 у справі №908/2966/13, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Для прийняття справи та призначення її до розгляду, здійснено автоматичний розподіл справи.

Ухвалою від 10.12.2015 справа прийнята до провадження даним складом суду, присвоєно номер провадження 27/55/13-8/40/14-11/199/15, та призначено судове засідання. Для надання сторонами додаткових доказів продовжувався строк розгляду спору та неодноразово відкладався розгляд страви.

За клопотанням позивача, у звязку з реорганізацією, Державне підприємство «Придніпровська залізниця» замінено на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця».

24.02.2016 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_1 державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог зазначає, що згідно ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі Порядок), в тому числі компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок державного бюджету. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено субвенції на компенсацію, в тому числі витрат підприємств транспорту, за пільговий проїзд громадян в розрізі по обласних бюджетах кожної області.

У відповідності до положень Порядку Придніпровська залізниця направила до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради відповідні дані про надані послуги з перевезень пільгової категорії громадян і необхідність відшкодування понесених у звязку з цим збитків на суму 373058,54грн., із складенням передбачених вищевказаним Порядком документів. Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» передбачено видатки на компенсаційні витрати за пільговий проїзд залізничним транспортом, а саме згідно Додатку № 7 на Запорізьку області виділено 87229,4тис. грн.. Дана сума рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №27 «Про обласний бюджет на 2013 рік» затверджена субвенцією місцевим бюджетам. Рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 9 «Про бюджет міста на 2013 рік» затверджено загальний обсяг видатків бюджету на 2013 рік, у тому числі на компенсацію коштів за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом в приміському сполученні. Дане рішення міської ради змінювалось додатковими рішеннями від 29.11.2013 № 22, від 20.12.2013 № 14: сума затверджена в розмірі 2936756 грн., потім збільшена до 3756756 грн., та наприкінці року зменшена з невідомих підстав до 2312457 грн. Саме ці кошти виділялися Державним бюджетом. Однак, за 2013 рік жодної копійки розпорядником коштів не компенсовано залізниці за перевезення пільгової категорії населення, через невиконання відповідачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 При цьому, залізницею (позивачем) виконані всі зобовязання щодо соціальних програм.

З урахуванням вищезазначеного, позивач вважає, що існувала реальна можливість отримання позивачем коштів за перевезення пільгових категорій громадян за березень 2013 року. Також, використання коштів, які виділені субвенцією із Державного бюджету Запорізької області в сумі 87229,4 тис. грн., підтверджується Звітом про виконання бюджету міста за 2013 рік, який затверджено рішенням Запорізької міської ради № 6 від 05.03.2014. З даного звіту вбачається, що кошти отримані іншими перевізниками (водний транспорт, автомобільний, електротранспорт). Також, на 2013 рік складено відповідачем та підписано позивачем план використання бюджетних коштів на 2013 рік, разом з помісячним планом використання бюджетних коштів на 2013 рік з подальшими змінами.

Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 373058,54грн.

Разом з цим, позивач просить судові витрати, повязані із розглядом справи, віднести на відповідача.

Відповідач з позивними вимогами позивача не згодний. У відзиві на позов вказує на те, що видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, що передбачені пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, належать до бюджетних зобовязань. Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 2, ст. 48 Бюджетного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. Тобто, договір в даному випадку є документом, який встановлює факт виникнення бюджетного фінансового зобовязання ОСОБА_1. Метою укладення договору є визначення розміру бюджетних асигнувань, які підлягають сплаті ОСОБА_1 у вигляді компенсаційних виплат Залізниці за пільговий проїзд окремих категорій громадян на відповідний бюджетний період, а також визначення механізму проведення розрахунку з перевізником.

Також, відповідач вважає, що посилання позивача в підтвердження виділення коштів на рішення Запорізької міської ради № 9 від 24.12.2012 (зі змінами), а також на лист Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 21.02.2014 є безпідставними, оскільки вказані документи свідчать лише про затвердження певного обсягу видатків міста на 2013 рік за тимчасовою класифікацією видатків та кредитування місцевих бюджетів, та не підтверджують фактичного надходження грошових коштів на рахунок ОСОБА_1.

Крім того, відповідач звертає увагу, що предметом позову позивач визначає стягнення збитків. За положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна. Відшкодування збитків є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності у господарських відносинах є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання, тобто вчинення протиправних дій чи бездіяльності особи, а також її вина у завданні збитків. Як зазначає позивач в позовній заяві, збитки Залізниця отримує внаслідок перевезення пільгових категорій громадян. Фактично, продаючи пільговий квиток Залізниця вже зазнає певних збитків, на виникнення яких ОСОБА_1 жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків. Тобто, ще до подання до ОСОБА_1 відповідних облікових форм Залізниця вже має збитки. В даному випадку не може бути причинного звязку між протиправною поведінкою та завданими Залізниці збитками, оскільки ОСОБА_1 не вчиняло жодних протиправних дій, які завдали позивачу певних збитків. Будь-яка вина ОСОБА_1 у завданні цих збитків відсутня.

Третя особа у своїх поясненнях зазначає про те що, відповідно до положень Бюджетного кодексу України та «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256, загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Також, зазначає про те, що у третьої особи відсутня інформація про рішення Запорізької міської ради, яким затверджені видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2013 рік.

Планові показники за КФК 170302 (компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті) згідно з затвердженими зведеними призначеннями з загального фонду місцевого бюджету за помісячним розписом асигнувань у 2013 році складали 2312457,00грн. На особовий рахунок, відкритий на імя ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради за даним КФК протягом 2013 року фінансування не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, встановив наступні обставини:

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2013 року державним підприємством «Придніпровська залізниця» здійснювалися перевезення пільгових категорій пасажирів приміським залізничним транспортом по станціям, розташованим в межах міста Запоріжжя: Дніпробуд-2, Запоріжжя-1, Запоріжжя -2, Запоріжжя-Ліве, ім. А.Алімова, Запорізька Січ, Передатна.

Як вказує позивач, його витрати за перевезення пільгових категорій пасажирів у вказаний період склали 373058,54грн.

Претензією №13-01/3 від 20.05.2013 Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулося до відповідача з вимогою про сплату збитків в розмірі 373058,54грн. за надання послуг з пільгового проїзду окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у березні 2013 року.

Зазначену претензію залишено ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради без задоволення (відповідь №01-08/236 від 25.06.2013) з посиланням на відсутність укладеного між сторонами договору.

Нездійснення ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради відшкодування Державному підприємству «Придніпровська залізниця» збитків в розмірі 373058,54грн. за надання послуг з пільгового проїзду окремих категорій громадян залізничним транспортом в приміському сполученні у березні 2013 року стало підставою для звернення до суду.

Нормами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та інших законодавчих актів відповідним категоріям громадян надано право пільгового проїзду залізничним транспортом.

Статтею 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, відповідно до пп. (б) п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України (надалі БК України) віднесено до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 БК України).

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорії громадян визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі Порядок №256).

Відповідно до п. 2 Порядку №256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, згідно з п. 3 Порядку №256, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до п.п. 1, 4, 7.27 Положення про ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради №72 від 18.02.2011, воно виступає головним розпорядником бюджетних коштів та відповідно до визначених повноважень здійснює компенсаційні виплати за пільгове перевезення окремих категорій громадян транспортом загального користування відповідно до законодавства України.

Розпорядники бюджетних коштів згідно з приписами ч. 1 ст. 48 БК України беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобовязань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян (п. 4 Порядку №256).

При цьому, за вимогами пп. (б) п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 за №309, органи Казначейства не реєструють фінансові зобовязання у разі, зокрема, відсутності у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду; відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобовязання.

Бюджетне зобов'язання визначене у п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України як будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Зокрема, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

В Інформаційному листі Міністерства фінансів України № 31-07310-1024/16584 від 30.06.2011 стосовно реєстрації згідно з частинами 5 та 6 ст. 48 БК України бюджетних зобовязань повідомляє, що зважаючи на те, що розрахунки компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється не з громадянами, а з підприємствами надавачами послуг, зазначена компенсація транспортним підприємствам повинна провадитися відповідно до укладених договорів між головним розпорядником бюджетних коштів та транспортним підприємством в межах, передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету в міру надходжень з державного бюджету.

З огляду на викладені положення діючого законодавства, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою лише в межах фактичних зобовязань відповідних бюджетів, які можуть бути зареєстровані виключно за умови наявності документів, що підтверджують факт їх узяття в передбаченому бюджетним законодавством порядку, зокрема, у відносинах між органами місцевого самоврядування з підприємствами некомунальної форми власності на підставі відповідного договору. При цьому обовязковою також є наявність у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду.

До 2013 року між сторонами щорічно укладались адміністративні договори, на підставі яких відбувалась компенсація позивачу витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян.

В 2013 році відповідний договір між сторонами по справі не укладений. Цей факт підтверджується також постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2015 по справі №908/3247/13.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» обласному бюджету Запорізької області затверджено субвенцію, зокрема, на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян у сумі 87229,4тис. грн., про що зазначено в Додатку №7 «Міжбюджетні трансферти (додаткові дотації та субвенції) з Державного бюджету України місцевим бюджетам на 2013 рік». Міському бюджету м. Запоріжжя вищезазначених субвенцій Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» не передбачено.

Рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №9 «Про бюджет міста на 2013 рік» затверджено видатки бюджету міста на 2013 рік за тимчасовою класифікацією видатків та кредитування місцевих бюджетів та до графи «Видатки загального фонду» віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті в сумі 2936756,00грн., додатковим рішенням Запорізької міської ради №20 від 30.10.2013 ця сума була збільшена до 3756756,00 грн, а рішенням №14 від 20.12.2013 вказана сума встановлена у розмірі 2312457,00 грн.

Проте, докази затвердження в Державному бюджеті України субвенцій міському бюджету м. Запоріжжя, фінансування видатків місцевого бюджету м.Запоріжжя за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на 2013 рік, в межах обсягів затверджених в бюджеті міста Запоріжжя на 2013 рік, та докази фактичного перерахування з державного бюджету до бюджету м.Запоріжжя та надходження на рахунки ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради сум субвенцій на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті в матеріалах справи відсутні.

Отже, посилання позивача на рішення Запорізької міської ради №9 від 24.12.2012 (зі змінами) в якості підтвердження виділення коштів на компенсацію пільгових перевезень у березні 2013 році суд вважає безпідставними, оскільки вказане рішення свідчить лише про затвердження певного обсягу видатків міста на 2013 рік за тимчасовою класифікацією видатків та кредитування місцевих бюджетів, та не підтверджує фактичного надходження грошових коштів.

Закладення відповідної суми у місцевому бюджеті на відповідний звітний період за відсутності фактичного фінансування та надходження коштів на рахунок ОСОБА_1 соціального захисту не є достатньою підставою для виплати позивачу компенсації за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

За наданими відповідачем та третьою особою поясненнями судом встановлено, що ОСОБА_1 соціального захисту населення за спірний період (березень 2013 р.) бюджетні запити (замовлення) про надання бюджетної субвенції для погашення заборгованості за відповідною державною програмою не направлялися.

У відповідь на претензію позивача ОСОБА_1 соціального захисту населення повідомило, що у звязку з відсутністю договору, укладання якого є обовязковим в силу закону, відсутні підстави для здійснення компенсаційних виплат за надані послуги державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Отже, оскільки відповідні бюджетні запити (замовлення) про надання відповідної субвенції на перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян за березень 2013 року відповідачем не направлялися, станом на день вирішення справи така субвенція з державного бюджету не надходила, тобто відповідне фінансування відсутнє.

За приписами ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» збитки залізничного транспорту загального користування від використання окремими категоріями громадян пільгових тарифів, відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг та за умови повного дотримання передбаченого законодавством механізму їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України (надалі ГК України) встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст.225 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо. Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів (умов господарсько - правової відповідальності). До них відносяться: наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі); протиправність поведінки правопорушника; причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками; вина правопорушника.

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника відсутність вини (ст. ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного звязку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) повязана зі збитками.

Встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного звязку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Отже, відшкодування збитків за положеннями ст.ст. 224-226 ГК України, є відповідальністю за порушення господарського зобовязання.

Проте, матеріали справи не містять доказів протиправності дій та вини відповідача, доказів порушення відповідачем господарського зобовязання перед позивачем.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, порушення відповідачем господарського зобовязання перед позивачем, а також доказів протиправності дій та вини відповідача, суд дійшов висновку, що підстави щодо стягнення з ОСОБА_1 соціального захисту населення Запорізької міської ради на користь Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» збитків в сумі 373058,54 грн. відсутні.

Обставини справи у їх сукупності свідчать про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову. У задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

В засіданні 25.02.2016 оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено і підписане 01.03.2016.

Суддя С.А.Гончаренко