ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р.Справа № 922/252/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №143 комбінованого типу Харківської міської ради", м. Харків
про стягнення 136066,84 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №385-1871 від 28.05.2010р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №31 від 19.02.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області і позовною заявою до відповідача - Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №143 комбінованого типу Харківської міської ради", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за невиконання договірних зобов'язань згідно договору №2455 від 01.03.2008р. за період з жовтня 2010 р. по січень 2011 р. у сумі 136066,84 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 лютого 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.02.2016р., було порушено провадження у справі та призначено ії до розгляду у судовому засіданні на 24 лютого 2016 року о 11:00.

У судовому засіданні 24.02.2016р. оголошувалась перерва до 09.03.2016р. о 10:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію викладену ним у відзиві на позов, який ним наданий через канцелярію суду 24.02.2016р. за вх.№6217, а саме відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із даною позовною заявою до суду, оскільки період, який визначений позивачем до стягнення становить з жовтня 2010р. по січень 2011р., та оскільки опалювальний сезон 2011 року закінчився 15.04.2011р. , остання вимога могла бути пред'явлена позивачем з 26.04.2011р., а тому строк позовної давності на пред'явлення даного позову закінчився 26.04.2014р.

Позивач у відповідь на відзив на позовну заяву надав клопотання про переривання строку позовної давності згідно ст. 264 ЦК України, а сам е у вигляді надання відповідачем листа №24 від 26.02.2013р., що на думку позивача є перериванням строку позовної давності, тому на думку позивача у справі наявні докази для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" згідно п.1.1 Статуту засновано відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про підприємства в України", "Про підприємництво", "Про власність" та інших законодавчих актів України КП "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до рішення № 191/03 від 24.09.03 р. XVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова".

Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, державних, кооперативних, суспільних, приватних підприємств і організацій у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

01 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді №2455 (далі по тексту - договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно 1 пункту договору, за даним договором позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені за цим договором.

Відповідно до п.2.1. договору, теплова енергія постачається відповідачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення і вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; кондиціювання повітря - по мірі необхідності та наявності технічної можливості.

На виконання умов вищевказаного договору позивач здійснив постачання теплової енергії до приміщення відповідача за адресою: м. Харків, Пермська, 21/22. Дане приміщення розташоване у житловому будинку за вищезазначеною адресою. На підставі зазначеного відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідач сплачував рахунки в неповному обсязі.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за період з жовтня 2010 р. по січень 2011 р. за неналежне виконання договірних зобов'язань складає 136066,84 грн. Факт споживання відповідачем теплової енергії у опалювальні періоди 2010-2011 рр.. підтверджуються актом на включення опалення від 01.10.2010р. №176/5774 та рахунками виставленими відповідачу за вказаний період.

Доказів сплати заборгованості за період з жовтня 2010 р. по січень 2011 р. відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про наявність зобов'язань у відповідача перед позивачем по оплаті заборгованості у вказаний період у розмірі 136066,84 грн.

Одночасно суд зазначає, що відповідачем у справі заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, який закінчився на думку відповідача 26.04.2014р.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Щодо клопотання позивача про переривання строку позовної давності, суд вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч.1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач зазначає про визнання відповідачем факту заборгованості перед відповідачем у вигляді листа №24 від 26.02.2013р., який був наданий у відповідь на досудове повідомлення позивача.

Як вбачається із вищевказаного листа відповідача, відповідач надав наступну відповідь позивачу:

"Доводимо до Вашого відома, що дошкільний навчальний заклад (ясла садок) №143 комбінованого типу Харківської міської ради з січня місяця 2011 року знаходиться на балансі управління освіти адміністрації Жовтневого району і не проводить самостійну фінансову діяльність.

На даний момент ситуація, яка склалася по заборгованості за теплову енергію, розглядається головним бухгалтером районного управління освіти.".

Як зазначав Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів": абзац 1,2 п.4.4.1., у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач у листі №24 від 26.02.2013р. не визнав факт заборгованості, а лише повідомив позивача про розгляд питання про наявність заборгованості у відповідача, тобто не визнання факту заборгованості, а з'ясування даного факту, що не підпадає під жодний пункт вищевказаної постанови Пленуму Вищий господарський суд України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із даною позовною заявою у лютому 2016 року про стягнення з відповідача заборгованості за період: з жовтня 2010р. по січень 2011р. Клопотання щодо поважності пропущення строку позовної давності на подання даної позовної заяви позивачем до суду не надано.

Відповідно п. 6.4 договору, постачання теплової енергії, відповідач оплачує спожиту енергію не пізніше 25 числа поточного місяця, в якому була спожита теплова енергія.

Таким чином початок перебігу позовної давності починається з 26.04.2011р., тобто строк позовної давності, що становить три роки на подання даної позовної заяви до суду сплив наприкінці квітня 2014 р.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з жовтня 2010 р. по січень 2011р. відмовити, відповідно до цього заява відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3