РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/32281/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві
до про Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» стягнення заборгованості у розмірі 283 124 грн. 70 коп.
Представники:

від Позивача: Улибіна В.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Некрилова Г.С. (представник за Довіреністю);

Тригубенко М.О. (представник за Довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 283 124 грн. 70 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.02.2013 року між Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (Виконавець) та Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 13» (Споживач) було укладено Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_1, а Споживачем здійснення своєчасної оплати таких послуг у строки та на умовах, передбачені цим Договором. Як зазначає Позивач, Відповідач в порушення умов Договору не виконує належним чином свої зобов'язання зі своєчасної плати за надані послуги у період з 20.02.2015 року по 20.06.2015 року, сплативши лише суму в розмірі 105 000 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві становить 211 182 грн. 60 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» пеню у розмірі 45 586 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 845 грн. 17 коп. та інфляційні у розмірі 25 510 грн. 61 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32281/15, судове засідання призначено на 13.01.2016 року.

13.01.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 25.12.2015 року не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати докази на підтвердження надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території;

- здійснити обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних із зазначенням початку прострочки Житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний - 13" та закінчення такого нарахування за кожний період.

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості за у розмірі 211 182,60 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.01.2016 року відкладено розгляд справи на 10.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

02.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

09.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

10.02.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представники відповідача в судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору, якими заперечили проти задоволення позовних вимог, також подали письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

Відповідно до статті 37 Господарського процесуального кодексу України речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, з метою з'ясування фактичних обставин справи, Суд вважає за необхідне зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Житлово - будівельного кооперативу "Молодіжний - 13";

2) Сторін скласти Акт звірки взаємних розрахунків за Договором №210 від 01.02.2013 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.02.2016 року відкладено розгляд справи на 24.02.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

19.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2016 р.

23.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

23.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях на позовну заяву, просили Суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.02.2013 року між Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (Виконавець) та Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 13» (Споживач) було укладено Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_1, а Споживачем здійснення своєчасної оплати таких послуг у строки та на умовах, передбачені цим Договором.

Відповідно до п.1.2 Договору Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу та структури, копія якого є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п.2.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що розмір щомісячної плати за надані послуги становить при оплаті послуг до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2, 27 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,21 грн. для першого поверху (47 263 грн. 37 коп.); при оплаті послуг після 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2,50 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,43 грн. для квартир першого поверху (52 046 грн. 54 коп.).

Споживач зобов'язаний сплачувати послуги в установлений даним договором строк. (п.3.2 Договору)

Відповідно до п.4.1 Договору сторони несуть відповідальність за належне виконання умов відповідно до чинного законодавства.

У п.п.6.2, 6.3 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013 р. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила у письмовій формі намір про розірвання договору, то договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Додатками до Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року сторони узгодили загальну вартість послуг у розмірі 47 263 грн. 37 коп. (52 046 грн. 54 коп.)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов Договору не виконує належним чином свої зобов'язання зі своєчасної плати за надані послуги у період з 20.02.2015 року по 20.06.2015 року, сплативши лише суму в розмірі 105 000 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві становить 211 182 грн. 60 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» пеню у розмірі 45 586 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 845 грн. 17 коп. та інфляційні у розмірі 25 510 грн. 61 коп.

05.10.2015 року Позивачем за вих. №934 була надіслана на адресу Відповідача вимога про сплату заборгованості за договором у розмірі 211 182 грн. 60 коп., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 12.10.2015 року поштового відправлення уповноваженій особі підприємства Відповідача, проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року Позивач у період січень 2015 р. - травень 2015 р. надав послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Актами прийому - здачі виконаних робіт, послуг від 31.01.2015 р. на суму 53 089 грн. 49 коп., від 28.02.2015 р. на суму 53 089 грн. 49 коп., від 31.03.2015 р. на суму 48 070 грн. 94 коп., від 30.04.2015 р. на суму 50 497 грн. 62 коп., від 31.05.2015 р. на суму 53 089 грн. 49 коп., а загалом на суму в розмірі 257 827 грн. 03 коп., які підписані в односторонньому порядку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року Позивачем були виставлені Відповідачу платіжні вимоги - доручення №210 від 02.02.2015 р., №210 від 01.03.2015 р., №210 від 01.04.2015 р., №210 від 01.05.2015 р., №210 від 01.06.2015 р. про сплату заборгованості, які були отримані уповноваженим представником підприємства Відповідача, що підтверджується відповідним підписом в графі «підписи одержувача».

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що розмір щомісячної плати за надані послуги становить при оплаті послуг до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2, 27 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,21 грн. для першого поверху (47 263 грн. 37 коп.); при оплаті послуг після 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2,50 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,43 грн. для квартир першого поверху (52 046 грн. 54 коп.).

Як вбачається з виписок по рахунку Позивача, Відповідачем було здійснено часткову оплату за надані послуги за Договором про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року: 30.01.2015 року - 30 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «кооперативне обслуговування за січень 2015 р. згідно договору №210 від 01.07.2005 р.», 11.02.2015 року - 10 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «кооперативне обслуговування за лютий 2015 р. згідно договору №210 від 01.07.2005 р.», 19.03.2015 р. - 50 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «кооперативне обслуговування за лютий 2015 р. згідно договору №210 від 01.07.2005 р.», 07.05.2015 року - 15 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «кооперативне обслуговування згідно договору №210 від 01.02.2013 р.».

Таким чином, Відповідач своїми діями по здійсненню оплаті за надані послуги з обслуговування будинку на рахунок Позивача підтвердив факт надання таких послуг Позивачем на виконання умов Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року.

При цьому, Суд не приймає до уваги посилання Позивача щодо зарахування сплаченої суми у загальному розмірі 105 000 грн. 00 коп. в рахунок погашення наданих послуг у період по грудень 2014 року, за таких підстав.

Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 року встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

У п.1.3 Інструкції зазначено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов'язкові для виконання ними.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. (п. 1.4 Інструкції)

Згідно з п.2.29 Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (п.2.3 Інструкції)

Пунктом 3.8 Інструкції встановлено, що реквізит платіжного доручення "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено право отримувача самостійно змінювати «призначення платежу», зазначене у платіжному дорученні.

При цьому, Суд зазначає, що у разі необхідності виправлення помилки, платники надсилають контрагенту (отримувачу коштів) листа, складеного у довільній формі, у якому описують зміст помилки, та до листа додають копію платіжного доручення з відміткою банку. Отриманий лист візується керівником підприємства та підкріплюється до виписки банку. Проте, в даному випадку Відповідач не скористався своїм правом на зміну реквізитів у платіжних дорученнях та не надсилав на адресу контрагента лист про виправлення помилки.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості, виходячи із загальної площі квартир 20858,8 кв.м., в той час, як відповідно до технічного паспорту БТІ, загальна площа квартир складає 19957 кв.м., з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.4 Договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року розмір щомісячної плати за надані послуги становить при оплаті послуг до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2, 27 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,21 грн. для першого поверху (47 263 грн. 37 коп.); при оплаті послуг після 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим 2,50 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,43 грн. для квартир першого поверху (52 046 грн. 54 коп.).

Суд зазначає, що з наданої копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1, відповідного до якого загальна площа складає 19957 кв.м., не вбачається за можливе вирахувати яку площу мають кожна квартира з 1 по 16 поверхи вказаного будинку, оскільки нарахування здійснюється в залежності від поверховості квартири. Крім того, як вбачається з наданої копії, у технічний паспорт вносились зміни у загальну площу будинку у зв'язку з перерахунком площі, проте матеріали справи не містять доказів звернення Відповідача до Позивача з пропозицією внести відповідні зміни у Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року або необхідності здійснення перерахування вартості послуг у разі, якщо такі зміни були внесені після укладення спірного договору.

Проте, як вбачається з довідки №65 від 26.03.2010 року, підписаної головою Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» та скріпленої печаткою підприємства Відповідача, опалювальна площа квартир у будинку АДРЕСА_1 складає 19998,9 кв.м., загальна площа квартир будинку складає 20858,80 кв.м., загальна площа квартир, розташованих на першому поверсі складає 1435,10 кв.м. За таких підстав, Суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо неправомірного нарахування плати з утримання будинку у зв'язку з невідповідністю загальній площі будинку, зазначеній в технічному паспорті.

Також, Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо нездійснення перерахування Позивачем у зв'язку з наявності пільг окремих категорій громадян, оскільки, як вбачається з довідки про стан розрахунків по договору №210, за період березень 2015 р. - квітень 2015 р. було здійснено перерахування у зв'язку з пільгами громадян на суми - 4182 грн. 12 коп., - 2159 грн. 89 коп. Суд зазначає, що перерахування пільг мешканцям вказаного будинку здійснювалось на підставі довідок, виданих Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації станом на 01.02.2015 р., 01.03.2015 р., 01.04.2015 р., 01.05.2015 р. за категоріями ЧАЕС, БДС, інші №2, ВВВ, основними функціями якого є: нарахування житлових субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, пільг з оплати житлово-комунальних послуг, послуг зв'язку, пільг на придбання твердого палива і скрапленого газу та пільгового проїзду окремим категоріям громадян, інших пільг, передбачених законодавством України; здійснення перерахунків субсидій при зміні цін і тарифів на житлово-комунальні послуги, при встановленні нового розміру витрат громадян на оплату житлово-комунальних послуг; підготовка інформації та відомостей про призначені субсидії громадянам і передача їх ГІОЦ Київської міської державної адміністрації та інш. відповідно до вимог чинного законодавства України.

Що стосується заперечень Відповідача з приводу надання Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві послуг за Договором про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року неналежної якості, Суд зазначає.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно зі ст. 18 вказаного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.

Проте, Відповідачем не надано Суду жодних належних доказів відповідно до норм ст.ст. 33,34,36 Господарського процесуального кодексу України звернення до виконавця з метою складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, який повинен бути складений споживачем та представником виконавця і скріплений їхніми підписами, а надані відповідачем договори на виконання робіт, укладені з третіми особами, видаткові накладні, не свідчать про факт неналежного виконання Позивачем своїх зобов'язань за договором. Крім того, Суд не приймає до уваги в якості належного доказу заяву №52 від 11.11.2015 р. на ім'я голови ЖБК «Молодіжний - 13» від ОСОБА_1, мешканця квартири АДРЕСА_1, з вимогою увімкнути батареї та дати можливість отримувати послуги з опалення, оскільки вона не оформлена належним чином відповідно до норм Закону України «Про житлово - комунальні послуги» у вигляді акту - претензії, складеного представниками споживача і виконавця, скріпленого їхніми підписами, або у вигляді акту - претензії, підписаного не менш як двома споживачами. Також, наданий в якості доказів неналежного надання послуг акт - припис від 25.12.2015 р., складений структурним відокремленим підрозділом «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», яким зобов'язано привести стан внутрішньобудинкової системи ЦО до проектного стану, а саме ліквідувати автономні врізки на опалення житлових квартир, не є належним доказом неякісного надання послуг, оскільки містить зобов'язання ліквідувати автономні врізки на опалення житлових квартир.

Таким чином, з урахуванням здійснених оплат до порушення провадження у справі №910/32281/15 заборгованість Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» перед Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві за Договором про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року за надані послуги становить 211 182 грн. 60 коп., що підтверджується матеріалами справи, а саме: розрахунком заборгованості за період січень 2015 р. - червень 2015 р.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві за Договором про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №210 від 01.02.2013 року в розмірі 211 182 грн. 60 коп.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2015 року Позивачем за вих. №934 була надіслана на адресу Відповідача вимога про сплату заборгованості за договором у розмірі 211 182 грн. 60 коп., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 12.10.2015 року поштового відправлення уповноваженій особі підприємства Відповідача, проте залишена без відповіді і виконання.

Відповідно до статті 7 Господарського процесуального кодексу України претензія розглядається в місячний строк, який обчислюється з дня одержання претензії. При розгляді претензії підприємства та організації в разі необхідності повинні звірити розрахунки, провести судову експертизу або вчинити інші дії для забезпечення досудового врегулювання спору. Підприємства та організації, що одержали претензію, зобов'язані задовольнити обґрунтовані вимоги заявника.

Згідно зі статтею 8 Господарського процесуального кодексу України про результати розгляду претензії заявник повідомляється у письмовій формі.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України)

Проте, матеріали справи не містять жодних належних доказів розгляду Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 13» претензії Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві про сплату заборгованості за договором.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату за надані послуги в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 211 182 грн. 60 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р. у розмірі 845 грн. 17 коп. та інфляційні у розмірі 25 510 грн. 61 коп.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати за надані послуги за загальний період прострочки з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог. Так, Суд зазначає, що Позивачем невірно здійснений розрахунок 3% річних, оскільки останній помилково не врахував здійснення часткової оплати Відповідачем на виконання умов спірного договору із зазначенням призначення платежу, а тому сума основного боргу, від розміру якого повинен був здійснений розрахунок 3% річних за зобов'язаннями січень 2015 р. - березень 2015 р. є більшою, ніж заявлено Позивачем. Проте, з урахуванням ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, до стягнення з Відповідача підлягає 3% річних у розмірі 845 грн. 17 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за загальний період з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р. у розмірі 25 510 грн. 61 коп. підлягають частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача, так як він при розрахунку інфляційних не врахував, що одночасно з інфляцією може мати місце і дефляція, тобто зменшення, яка також має бути врахована при розрахунку даної вимоги, наданої до суду, оскільки Позивачем заявлені в позові вимоги про застосування до відповідача норм ст. 625 Цивільного кодексу України не за визначений окремий місяць прострочки в цілому, а за період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов»язання за певний період часу з моменту виникнення прострочки до моменту фактичної оплати. Крім того, Позивачем не враховано, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов»язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов»язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць. Також, Позивачем невірно здійснений розрахунок інфляційних в частині визначення суми основного боргу з урахуванням здійснення часткової оплати заборгованості Відповідачем, оскільки сума основного боргу, від розміру якого повинен був здійснений розрахунок за зобов'язаннями січень 2015 р. - березень 2015 р. є більшою, ніж заявлено Позивачем.

Таким чином, з урахуванням ст. 83 Господарського процесуального кодексу України до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р. у розмірі 5 443 грн. 92 коп.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 21.02.2015 р. по 14.09.2015 р. у розмірі 45 586 грн. 32 коп.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов»язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного Банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов»язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Як роз'яснено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

За змістом частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Як вбачається зі статуту Відповідача, Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 13» створений з метою задоволення особистих потреб кооперативу та його сімей й жилої площі шляхом будівництва жилого будинку за власні кошти кооперативу за допомогою державного кредиту, а також для подальшої експлуатації та управління будинком. Суд зазначає, що житлово-будівельний кооператив є некомерційною організацією, метою якої є задоволення потреб його членів у житлі.

За таких підстав, враховуючи те, що Відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, який використовує нежилі будинки і приміщення, належні йому на праві власності або орендовані ними на підставі договору, то на вказані правовідносини сторін не застосовуються положення норм спеціального Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» в частині нарахування пені.

Оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена, а частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою НБУ, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 45 586 грн. 32 коп. задоволенню не підлягають.

Таким чином, з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві підлягає стягненню заборгованість у розмірі 211 182 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 845 грн. 17 коп. та інфляційні у розмірі 5 443 грн. 92 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві - задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 13» (04211, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАЙОША ГАВРО, будинок 9-Є, Ідентифікаційний код юридичної особи 22933979) на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (04212, м.Київ, ВУЛ.МАРШАЛА ТИМОШЕНКА, будинок 2-В, Ідентифікаційний код юридичної особи 33597153) заборгованість у розмірі 211 182 (двісті одинадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 60 (шістдесят) коп., 3% річних у розмірі 845 (вісімсот сорок п'ять) грн. 17 (сімнадцять) коп., інфляційні у розмірі 5 443 (п'ять тисяч чотириста сорок три) грн. 92 (дев'яносто дві) коп. та судовий збір у розмірі 3 262 (три тисячі двісті шістдесят дві) грн. 08 (вісім) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин