ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016р. Справа№ 914/94/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 101074,58 грн. за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ», м. Львів про стягнення заборгованості в розмірі 101074,58 грн. за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р.

Ухвалою господарського суду від 15.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.02.2016р.

Для обєктивного та всестороннього вирішення спору, 02.02.2016р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 23.02.2016р. представник позивача зявився, на виконання вимог ухвали суду, подав рахунки на оплату наданих послуг які виставлялись відповідачу. Позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, однак, 27.01.2016р. через службу діловодства суду подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнав повністю.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

26.07.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ» (ТзОВ ВБП «Агат») в особі директора ОСОБА_2, що діяв на підставі статуту (відповідач, за договором замовник) та Львівською обласною організацією Українського товариства глухих підприємством Гарант, в особі директора ОСОБА_3, що діяв на підставі статуту (за договором - підрядник) було укладено договір про надання послуг з харчування (основний договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, підрядник надає послуги з харчування працівників замовника в їдальні локомотивного депо ст. Смородине (м.Тростянець, вул. Гришина,4). Замовник зобовязується прийняти ці послуги та своєчасно оплатити їх (п.1.2. договору).

Згідно п. 3.1.2. договору, підрядник зобовязаний після завершення надання послуг за день підписати акт виконаних робіт про надання послуг.

У відповідності до п. 4.1. договору, замовник проводить оплату послуг з харчування відповідно до кошторису у розмірі фактично відпущеного підрядником харчування.

Відповідно до п. 4.3. договору, оплата послуг здійснюється замовником протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту отримання рахунку від підрядника.

На виконання взятих на себе зобовязань за договором, підрядником надано послуги з харчування на суму 49740, 80 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ГГ-0000001 від 31.08.2010р. на суму 16723,20 грн., від 30.09.2010р. на суму 15436,80 грн. та від 28.10.2010р. на суму 17580,80 грн., які підписані замовником та підрядником та скріплені їх печатками без зауважень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 4.3. договору, 01.11.2010р. підрядником виставлено замовнику рахунки на оплату наданих послуг від 01.11.2010р. на загальну суму 49740, 80 грн., які підписані та завірені печатками підрядника та замовника (відповідача). Однак, відповідач дані рахунки не оплатив.

24.05.2012р. між підприємством «Гарант» - УТОГ (Львівською обласною організацією Українського товариства глухих підприємством Гарант) в особі директора ОСОБА_3, яка діяла на підставі статуту (за договором - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція» в особі директора ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту (за договором - новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №3.

Відповідно до п.1.1. договору №3, первісний кредитор передає належне йому право вимоги в сумі 49740 грн 80 коп. (сорок девять тисяч сімсот сорок гривень 80 коп.) за договором про надання послуг з харчування №б/н від 26 липня 2010 року (далі - основний договір), а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором. Новий кредитор зобовязується здійснити оплату первісному кредитору за отримане ним право вимоги, у розмірі та у строки встановлені цим договором.

Згідно п.1.2. договору №3, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобовязанні за основним договором в обсязі і на умовах, які існують на момент укладання даного договору.

Як передбачено п.5.1. договору №3, цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та закріплення його печатками установ, і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

У відповідності до п. 3.1. договору №3, первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х робочих днів з моменту підписання даного договору. Про виконання первісним кредитором свого зобовязання, передбаченого абзацом першим п. 3.1. договору перед новим кредитором, свідчить складений, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками установ акт, який є додатком № 1 до договору.

Відповідно до п. 3.2. договору №3, первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про зміну кредитора у зобовязанні за основним договором та про поступку права вимоги новому кредитору за цим договором протягом пятнадцяти календарних днів, з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання цінного листа з описом вкладення та з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку уповноваженому представнику боржника.

24.05.2012р. між первісним кредитором та новим кредитором, на виконання п. 3.1. договору №3, підписаний та скріплений печатками сторін акт приймання передачі документів №1 (додаток №1 до договору №3 відступлення права вимоги).

На виконання п.3.2. договору №3, первісний кредитор (Підприємство «Гарант» - УТОГ) листом-повідомленням від 31.05.2012р. вих. №31-05/13, сповістив боржника (ТзОВ «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ») про зміну кредитора у зобовязанні за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р. (лист в матеріалах справи).

Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, на підставі договору відступлення права вимоги №3 та норм ЦК України, до ТзОВ «Євроінтеграція» перейшли всі права первісного кредитора у зобовязанні за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р., а саме право вимоги на суму 49740,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (новим кредитором) та відповідачем (боржником) підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 24.05.2012р. по 30.11.2015р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р. станом на 30.11.2015р. становить 49740,80 грн.

Таким чином, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р. в частині оплати та внаслідок відступлення права вимоги первісного кредитора на користь позивача (ТзОВ «Євроінтеграція») за договором відступлення права вимоги №3 від 24.05.2012р., у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 49740,80 грн. Дана сума заборгованості підтверджується довідкою №1 позивача від 17.02.2016р. вих. №17-01/02/2016 (в матеріалах справи).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник, зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до п. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до умов ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п.3.2. вищевказаної постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, на підставі наведеного, позивачем за прострочення виконання зобовязання правомірно нараховано відповідачу 3% річних в сумі 7583,77 грн. та 43750,01 грн. інфляційних втрат (за період грудень 2010 року листопад 2015 року) відповідно до поданого розрахунку (в матеріалах справи).

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до господарського суду 27.01.2016р. вх. №3186/16, позовні вимоги визнав у повному обсязі та посилається на відсутність коштів на підприємстві. Однак, суд звертає увагу відповідача на приписи ст.625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд зазначає, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання (ст. 617 ЦК України).

У відповідності до ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у звязку з невиконанням зобовязань за договором про надання послуг з харчування від 26.07.2010р., підтверджена матеріалами справи та становить 101074,58 грн., з яких 49740,80 грн. сума основного боргу, 43750,01 грн. інфляційні втрати та 7583,77 грн. 3% річних. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем своїх зобовязань, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а також враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 512, 514, 517, 526, 599, 612, 617, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 218 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 38, 49, 78, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ», м. Львів, вул. Кониського, буд. 1 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція», м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 22 Б () 49740,80 грн. - основного боргу, 43750,01 грн. інфляційних втрат, 7583,77 грн. 3% річних та 1516, 14 грн. - судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 26.02.2016р.

Суддя Мороз Н.В.