ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2016р. Справа №905/3620/15

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик», м.Бровари,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Словянськ, код НОМЕР_1

про стягнення збитків у розмірі 22972,85 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_4 за дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик», м.Бровари звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Словянськ про стягнення збитків у розмірі 22972,85 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання перевізником Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, своїх обовязків по перевезенню вантажу, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» зазнало збитки у розмірі 22972,85 грн.

Відповідач у судові засідання 21.01.2016р., 10.02.2016р., 23.02.2016р. не зявився, у відзиві б/н від 20.01.2016р. проти задоволення позову заперечив з посиланням на те, що розглядувану позовну заяву подано неналежною особою. Крім того, у вказаному відзиві Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зазначала, що одержувач товару (ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвоя 2000») прийняло вантаж в повному обсязі, а будь-яких документів про те, що товар пошкоджений та не може повністю або частково використовуватись не складалось.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 23.02.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

За змістом ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установленій законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як свідчать матеріали справи, 05.09.2014р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 України» (замовник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» (виконавець) було укладено договір на логістичні послуги (транспортне експедирування) №ТЭО05/09/14.

Одночасно, на виконання взятих на себе обовязків за договором №ТЭО05/09/14 від 05.09.2014р., 21.07.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір-заявку №2297 про надання транспортно-експедиційних послуг в межах України, за умовами п.1 якого, відповідач зобовязався здійснити для позивача перевезення вантажу (обладнання) за маршрутом: місце завантаження - м.Київ, вул.Малинська, 3 до місце розвантаження - м.Харків, пр-т П`ятидесятиріччя СРСР, 2к.

Відповідно до розділу 2 договору-заявки №2297 від 21.07.2015р. перевезення обладнання мало здійснюватись водієм ОСОБА_6 на автомобілі «Мерседес», державний номер НОМЕР_2. Вартість перевезення складала 3300 грн.

Як вказує позивач, під час виконання вказаного замовлення, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було допущено незбереження вантажу, внаслідок чого, на думку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик», існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 22972,85 грн.

За вимогами ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні положення містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обовязку, порушення цивільних прав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, зокрема, протиправність поведінки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; наявність заподіяних діями відповідача збитків; причинний зв'язок між ними.

Як встановлено судом на підставі довідки №68900831 про дорожньо-транспортну пригоду, 22.07.2015р. о 08 год. 00 хвил. на трасі Опішня-Краснокутськ-Богодухів, 1 км, 250 м, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ 1222, державний номер 30971ЕВ, за кермом якого перебував ОСОБА_6. Виходячи зі змісту вказаної довідки, під час зовнішнього огляду встановлено, що названий транспортний засіб зазнав механічні пошкодження бокової лівої частини.

Відповідно до письмових пояснень, наданих водієм автомобіля MERCEDES-BENZ 1222, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_6, останній здійснюючи перевезення вантажу на дорозі Краснокутськ-Богодухів, 22.07.2015р. о 07:30 год. потрапив у яму, що призвело до пошкодження лівої передньої ресори, після чого водієм було втрачено керування та автомобіль отримав пошкодження лівої бокової частини. Також, водієм ОСОБА_6 зазначено, що після вказаної дорожньо-транспортної пригоди вантаж було перевантажено до автомобіля DAF, номерний знак НОМЕР_3, водій ОСОБА_7, та доставлено до адреси розвантаження.

За приписами ч.2 ст.310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що одержувач зобовязаний прийняти вантаж, який прибув на його адресу. Він має право відмовитися від прийняття пошкодженого або зіпсованого вантажу, якщо буде встановлено, що внаслідок зміни якості виключається можливість повного або часткового використання його за первісним призначенням.

Згідно з п.13.4, 15.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом №363 від 14.10.1997р. Міністерства транспорту України у пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан у випадках, зокрема, прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправника. У разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформлюються актом за формою, що наведена у додатку 4.

За змістом пункту «є» розділу 5 договору-заявки №2297 від 21.07.2015р. у випадку виявлення втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу під час передачі його вантажоодержувачу виконавець зобовязується приймати участь у процедурі складання акту про пошкодження (нестачу) вантажу та за результатами зазначеної процедури підписати складений акт.

Як свідчать матеріали справи, після прибуття вантажу за адресою місця розвантаження, 23.07.2015р. представниками ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвойя 2000» (вантажоотримувач) було виявлено, що автомобіль, яким було доставлено вантаж, відмінний від транспортного засобу, який було визначено та погоджено сторонами у договорі-заявці №2297 про надання транспортно-експедиційних послуг в межах України.

Одночасно, під час прийому та перевірки вантажу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвойа 2000» (вантажоотримувач) було виявлено пошкодження товару, а саме: водонагрівача PRO ECO 100 V 1.5K (1 шт.), водонагрівача ABS PRO R 50V SLIM (1 шт.), водонагрівача PRO ECO 100 V 1.5K (1 шт.); водонагрівача PRO R 50 V (1 шт.); водонагрівача PRO R 100 V (1 шт.), стандартного димоходу 0,75 м (1 шт.), водонагрівача SB R 80 V (1 шт.), водонагрівача PRO R 50 V (1 шт.), водонагрівача PRO ECO R 80 V 1.5K (1 шт.), водонагрівачів SB R 50 V (2 шт.), стандартного димоходу 0,75 м (1 шт.), водонагрівача SB R 80 V (1 шт.), водонагрівача PRO R 150 V 2K CZ (1 шт.), про що складено акти розбіжностей №12, №13.

Крім того, у наявній в матеріалах справи товарно-транспортній накладній №ВН-00001579 від 21.07.2015р. міститься запис про те, що під час розвантаження виявлено бій вищезазначеного товару, що підтверджується підписами представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвойя 2000» ОСОБА_8 та водія ОСОБА_7

У звязку з тим, що пошкодження товару зазначеного в актах розбіжностей №12, №13 від 23.07.2015р., унеможливлює його використання за цільовим призначенням, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвойя 2000» на підставі накладної №7 від 12.08.2015р. було здійснено повернення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Груп» чотирнадцяти одиниць товару, а саме: водонагрівач PRO ECO 100 V 1.5K (1 шт.), водонагрівач ABS PRO R 50V SLIM (1 шт.), водонагрівач PRO ECO 100 V 1.5K (1 шт.); водонагрівач PRO R 50 V (1 шт.); водонагрівач PRO R 100 V (1 шт.), стандартний димохід 0,75 м (1 шт.), водонагрівач SB R 80 V (1 шт.), водонагрівач PRO R 50 V (1 шт.), водонагрівач PRO ECO R 80 V 1.5K (1 шт.), водонагрівачі SB R 50 V (2 шт.), стандартний димохід 0,75 м (1 шт.), водонагрівач SB R 80 V (1 шт.), водонагрівач PRO R 150 V 2K CZ (1 шт.).

Наразі, наведеним вище спростовується твердження відповідача про те, що одержувач товару (ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Секвоя 2000») прийняло вантаж в повному обсязі, а будь-яких документів про те, що товар пошкоджений та не може повністю або частково використовуватись не складалось.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

28.08.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Груп» була надіслана претензія №1 від 28.08.2015р. позивачу про відшкодування завданих збитків у розмірі вартості пошкодженого товару, а саме 22972,85 грн.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення №4218 від 04.11.2015р., ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Груп» про відшкодування завданих збитків у розмірі вартості пошкодженого товару в сумі 22972,85 грн були задоволені.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про наявність складу цивільного правопорушення в діях відповідача щодо фактичного пошкодження вантажу при здійсненні відповідачем перевезення вантажу. При цьому:

- протиправність поведінки відповідача полягає в незбереженні вантажу при його перевезенні;

- про наявність заподіяних збитків свідчить платіжне доручення №4218 від 04.11.2015р., згідно з яким позивач перерахував на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Груп» 22972,85 грн;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та негативним наслідком зазначених дій полягає у тому, що саме внаслідок допущеного відповідачем незбереження вантажу на шляху прямування, позивач зазнав збитки у розмірі 22972,85 грн.

Одночасно, судом враховано, що ч.4 ст.614 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавача збитків, що означає, що особа, яка завдала збитки, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Наразі, відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовано належними та допустимими доказами відсутність вини Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Згідно зі ст.228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Вимогами статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, на підставі наведених норм законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Наразі, з урахуванням приписів вказаних норм, твердження відповідача про те, що розглядувану позовну заяву подано неналежною особою, є неправомірним.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з претензією №85 від 01.09.2015р. про сплату збитків у розмірі 22972,85 грн через неналежне виконання обовязків з перевезення вантажу.

При цьому, доказів відшкодування відповідачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» вказаної суми матеріали справи не містять.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, за висновками суду, позов повністю доведений позивачем, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» про стягнення з відповідача збитків в розмірі 22972,85 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1218 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 74-1, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик», м.Бровари до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Словянськ про стягнення збитків у розмірі 22972,85 грн, задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (84100, Донецька обл., м.Словянськ, вул.Правди, буд.15, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Логістик» (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Кутузова, буд.134, ) збитки у розмірі 22972,85 грн, а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 23.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця