КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/13508/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 (повне рішення складено 17.09.2015)

у справі №910/13508/15 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія»

про стягнення 47 946 584,63 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» на користь ТОВ «Торговий дім «Геокс» 28 484 429,73 грн. основного боргу, 7 397 121,73 грн. збитків від інфляції та 73 080,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи та має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 19.10.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І. вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/13508/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від 13.01.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Гаврилюк О.М. апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» прийнято до свого провадження.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Федорчука Р.В. на лікарняному, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Корсакова Г.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від 01.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Корсакова Г.В., Гаврилюк О.М. апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» прийнято до свого провадження.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному та виходом суддів Федорчука Р.В., Лобаня О.І. з лікарняного, які входять до складу постійної колегії суддів та визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 29.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» прийнято до свого провадження.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» - без задоволення.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу «Торгова Аграрна Компанія» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 - без змін.

18.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» надійшло клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів.

В подальшому, 28.01.2016 від ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи (в новій редакції) в якому відповідач просить призначити у справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу для визначення автентичності підписів на додатковій угоді №2 від 02.10.2014 до договору про відступлення права вимоги від 11.07.2014, що укладений між ТОВ «Торговий дім «Геокс» та ТОВ «Магма груп», актів передачі документів, визначення фактичної дати їх підписання, тощо, а також витребувати у ТОВ «ТД Геокс», Головного управління регіональної статистики, Державної податкової інспекції у Печерському районі, Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції, ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» додаткові документи. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що в процесі розгляду справи виникли питання, вирішення яких потребує спеціальних знань, а з метою встановлення достовірних результатів необхідно витребувати додаткові документи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подані клопотання, представник позивача заперечив щодо задоволення клопотань.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2015 №4 судова експертизи призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що доказами прав нового кредитора у зобов'язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацією, яка є важливою для їх здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2015 між ТОВ «ТД «Геокс», ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» та ТОВ «Квінтайро» укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» частково переводить свій борг перед ТОВ «ТД «Геокс» в сумі 50 000,00 грн. на ТОВ «Квінтайро». Отже, відповідачу було відомо про розірвання договору про відступлення права вимоги та про повернення до позивача прав грошової вимоги за договором про постачання нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012.

Окрім того, скаржником не надано суду доказів виконання зобов'язань за договором на користь ТОВ «Магма груп».

Отже, виходячи з вищенаведеного, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів ухвалила відмовити відповідачу у задоволенні поданих клопотань у зв'язку з тим, що підстави для призначення судової експертизи відсутні, а відтак немає необхідності витребувати додаткові документи.

29.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що відповідач звернувся до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з клопотанням про проведення експертного дослідження щодо способу виконання підпису директора ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» у договорі поставки нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012 - власноручно чи за допомогою факсиміле.

Розглянувши дане клопотання в судовому засіданні, заслухавши доводи представника відповідача, заперечення представника позивача судова колегія ухвалила відмовити у задоволенні поданого клопотання.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2012 між ТОВ «Торговий дім «Геокс» (постачальник) та ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» позивачем (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №22/05/12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти, а останній зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.6. договору датою відвантаження товару вважається дата вказана у накладній.

Відповідно до п. 4.1. договору покупець здійснює оплату продукції безготівковими коштами, в національній валюті, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Пунктом 6.2. договору (в редакції додаткової угоди №15 від 07.11.2012) передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати вартості поставленого товару відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 3,5% місячних, за кожний день прострочки від вартості несвоєчасного сплаченого товару, в якості компенсації за неправомірне використання коштів позивача.

Положеннями п. 6.4. договору (в редакції додаткової угоди №16 від 12.11.2012) передбачено, що у випадку падіння курсу гривні на міжбанківський валютній біржі більш ніж на 2%, несплачена сума за товар та сума нарахованих штрафних санкцій підлягають корегуванню за формулою:

С = Со (К1/Ко) в якій: С - сума кінцевого платежу з урахуванням ПДВ; Ко - курс долара США на МВБ станом на 12.11.2012; К - курс купівлі долара США на МВБ на дату кінцевого платежу.

11.07.2014 між ТОВ «Торговий дім «Геокс» (первісний кредитор) та ТОВ «Магма груп» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги за договором поставки нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012.

02.10.2014 між ТОВ «Торговий дім «Геокс» (первісний кредитор) та ТОВ «Магма груп» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №2 до договору відступлення права вимоги про розірвання вказаного договору за взаємною домовленістю.

У травні 2015 року ТОВ «Торговий дім «Геокс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» про стягнення 47 946 584,63 грн., з яких: 28 484 429,73 грн. основного боргу з урахуванням корегування ціни, 7 397 121,15 грн. компенсація витрат завданих інфляцією та 12 065 033,75 грн. - 3,5% місячних від простроченої суми.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ним виконано зобов'язання за договором щодо поставки нафтопродуктів та поставлено відповідачу товар на загальну суму 35 997 127,71 грн., проте останній зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав лише частково в розмірі 24 647 392,79 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми основного боргу та збитків від інфляції, оскільки 3,5% місячних не є процентами річних в розумінні ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що на момент звернення позову та порушення провадження у справі правовідносини між сторонами припинилися внаслідок укладення договору відступлення права вимоги від 11.07.2014, а додатковою угодою №2 про розірвання вказаного договору, раніше передане право грошової вимоги за договором поставки не повертається.

Також відповідач не погоджується з сумою основної заборгованості та вказує на те, що позивачем не враховано всі платежі, які здійснювались відповідачем. Згідно з контррозрахунком, який здійснено скаржником, сума основної заборгованості становить 5 663 972,54 грн.

Крім того, скаржник зазначає, що основна сума заборгованості не підлягає коригуванню за формулою, визначеною п. 6.4. договору в редакції додаткової угоди №16, оскільки ним не передбачено відносно якої грошової одиниці необхідно розраховувати падіння курсу гривні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар ) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 35 997 127,71 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, які підписані сторонами та скріплені їх печатками, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач здійснив оплату поставленого товару частково в сумі 24 647 392,79 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, які також містяться в матеріалах справи.

Таким чином, у відповідача існує заборгованість перед позивачем щодо оплати поставленого товару у розмірі 11 349 734,92 грн., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків сторін станом на 25.09.2014.

Твердження скаржника про те, що позивачем не враховано здійснювані ним оплати на суму 5 739 798,40 грн. судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, оплата за платіжними дорученнями №328810 на суму 550 000,00 грн. та №328118 на суму 1 400 000,00 грн. від 11.07.2012 була проведена банком та з розрахунку заборгованості позивача вбачається, що враховані, як один платіж на суму 1 950 000,00 грн.

З листів ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» від 30.07.2012, 31.07.2012, 28.08.2012, які направлені ТОВ «ТД «Геокс» вбачається, що скаржник просив змінити призначення платежу згідно з платіжними дорученнями №586257 від 27.07.2012 на суму 1 400 000,00 грн., №329118 від 31.07.2012 на суму 400 000,00 грн., №586540 від 28.08.2008 на суму 400 000,00 грн. та зазначив, що вказані платіжні доручення мають призначення платежу по іншим договорам.

З банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що платіж на суму 900 000,00 грн. від 03.08.2012 відсутній, однак, є платіжні доручення №329213 від 03.08.2012 на суму 300 000,00 грн. та №329214 на суму 600 000,00 грн., які також враховано позивачем як один платіж - 900 000,00 грн.

З платіжного доручення №586520 від 27.08.2012 на суму 689 798,00 грн. вбачається, що він має призначення платежу по іншому договору від 23.07.2013, а тому не може бути врахований як погашення заборгованості за договором від 22.05.2012.

Посилання скаржника на те, що позивачем не враховано, а судом першої інстанції залишено поза увагою, здійсненні ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» платежі у період з 18.12.2012 по 15.11.2013 на загальну суму 2 213 201,21 грн. також є безпідставними, оскільки платежі, згідно з банківських виписок мають призначення платежу, як оплата штрафних санкцій за відповідний період, а тому не можуть бути враховані при розрахунку суми основної заборгованості.

Отже, твердження скаржника про те, що під час розрахунку заборгованості ТОВ «ТД «Геокс» не враховано всі платежі здійснені позивачем є необґрунтованими.

Таким чином, сума заборгованості позивача перед відповідачем становить 11 349 734,92 грн.

Проте, додатковою угодою №16 від 12.22.2012 сторони доповнили договір поставки нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012 п. 6.4., в якому передбачили, що у випадку падіння курсу гривні на міжбанківський валютній біржі більш ніж на 2%, несплачена сума за товар та сума нарахованих штрафних санкцій підлягають корегуванню за формулою:

С = Со (К1/Ко), в якій: С - сума кінцевого платежу з урахуванням ПДВ; Ко - курс долара США на МВБ станом на 12.11.2012; К - курс купівлі долара США на МВБ на дату кінцевого платежу.

Ко = 8,22 грн. за 1 долар США, станом на 12.11.2012;

К = 20,63 грн. за 1 долар США, станом на 20.05.2015 (на час звернення позивача до суду).

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 28.10.2015 у справі №915/250/15.

Київський апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок заборгованості, з урахуванням корегуванням ціни у відповідності до п. 6.4. договору, який зроблено позивачем, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 28 484 429,73 грн.

Посилання скаржника на те, що умова про коригування суми заборгованості за визначеною п. 6.4. договору формулою не може бути застосована, оскільки не визначено відносно якої валюти необхідно розраховувати курс гривні та те, що кінцевою датою розрахунку є 29.12.2012 на переконання судової колегії є помилковими, оскільки з формули вбачається, що розрахунок падіння курсу гривні необхідно здійснювати відносно курсу долара США та кінцевий розрахунок щодо оплати поставленого товару відповідачем не здійснено.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/27878/15 у задоволенні позову ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» до ТОВ «Торговий дім «Геокс» про визнання додаткової угоди №16 недійсною відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що на час звернення позивача до суду з позовом, відповідач повну оплату поставленого товару не здійснив, позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат у розмірі 7 397 121,15 грн. за період з грудня 2012 року по квітень 2015 року та 3,5% місячних компенсації за використання коштів у розмірі 12 065 033,75 за період з 07.11.2012 по 26.03.2015.

Київський апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 397 121,15 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 6.2. договору поставки нафтопродуктів (в редакції додаткової угоди №15) передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати покупцем партії товару, він зобов'язується сплатити продавцю 3,5% місячних за кожен день прострочки від вартості несвоєчасно оплаченого товару, в якості компенсації за неправомірне користування грошовими коштами продавця.

Однак, вказані у п. 6.2. 3,5% місячних за своєю правовою природою є неустойкою, а не процентами річних у розмінні ст. 625 ЦК України, а тому місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення 12 065 033,75 грн. 3,5% місячних.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2014 між ТОВ «ТД «Геокс» та ТОВ «Магма груп» було укладено договір про відступлення права грошової вимоги за договором постачання нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012 та 02.10.2014 між цими ж сторонами укладено додаткову угоду №2 про розірвання вказаного договору відступлення права вимоги.

В додатковій угоді зазначено, що повернення документів, які отримані новим кредитором від первісного кредитора на виконання даного договору здійснюється за актом приймання-передачі протягом 3 днів з моменту підписання додаткової угоди №2.

Крім того, судом встановлено, що 26.03.2015 між ТОВ «ТД «Геокс» (кредитор), ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» (первісний боржник) та ТОВ «Квінтайр» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу №26/03/15-03, відповідно до умов якого первісний боржник частково переводить свій борг перед кредитором, за згоди останнього, за зобов'язаннями, які виникли на підставі договору поставки нафтопродуктів №22/05/12 від 22.05.2012 в сумі 50 000,00 грн., а новий боржник приймає на себе зобов'язання за вказаним.

Таким чином, твердження скаржника про те, що додаткова угода №2 про розірвання договору відступлення права вимоги від 11.07.2014 укладена після порушення провадження у справі та, що йому не було відомо про укладення вказаної додаткової угоди є безпідставним та спростовуються матеріалами справи.

Окрім цього, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що за результатами укладення додаткової угоди №2 до позивача було повернуто права грошової вимоги за договором поставки нафтопродуктів №22/05/2012 від 22.05.2012.

Отже, враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 28 484 429,73 грн. основної заборгованості та 7 397 121,15 грн. збитків від інфляції.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/13508/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13508/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук