Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" березня 2016 р. Справа № 906/1734/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. №74 від 18.01.2016

- від відповідача: ОСОБА_2 - директор (наказ Міністерства аграрної політики і продовольства України від 28.04.2014 №64-п)

- від третьої особи 1): не прибув

- від третьої особи 2): ОСОБА_3 - представник за дов. №431 від 30.12.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського національного агроекологічного університету (м. Житомир)

До: Державного підприємства "Україна" (смт. Черняхів, Житомирська область)

за участю у справі третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Міністерства аграрної політики і продовольства України (м. Київ)

2) Фонду державного майна України (м. Київ)

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Житомирський національний агроекологічний університет звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Україна" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою від 31.12.2015 господарський суд порушив провадження у справі, залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 України та призначив засідання суду.

Ухвалою від 26.01.2016 господарський суд залучив до участі у справі третьою особою на стороні відповідача ФДМУ, зобов"язав сторін надати додаткові докази.

Ухвалою від 12.02.2016 р. господарський суд відклав розгляд справи витребував у відповідача додаткові докази; в порядку ст. 30 ГПК України витребував інформацію від РВ ФДМУ по Житомирській області та від відділу Держгеокадастру.

Ухвалою від 26.02.2016 р. господарський суд відповідно до ст. 69 ГПК України продовжив розгляд спору по 15.03.201; зобов"язав сторін та третіх осіб надати додаткові документи.

До початку розгляду справи на адресу господарського суду 01.03.2016 від ФДМУ надійшли письмові пояснення від 26.02.2016, вих №10-25-3268, в яких зазначається, що насадження на земельній ділянці за кадастровим номером :06:000:0002 не є власністю ДП "Україна" та на балансі підприємства не обліковуються (а. с. 116).

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 26.02.2016 (а. с. 95).

Представник ФДМУ щодо позовних вимог заперечила, просила відмовити за безпідставністю.

Заслухавши повноважних представників сторін та третьої особи, розглянувши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Черняхівської районної державної адміністрації від 14.11.2003 № 341 "Про переоформлення Державного акту на право постійного користування землею" залишено за Державним агроекологічним університетом (далі - позивач) земельну ділянку площею 173,40 га на умовах постійного користування на території Великогорбашівської сільської ради та надано дозвіл на виготовлення акту на право постійного користування (а. с. 35).

01.03.2005 Державному агроекологічному університету видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 173,3958 га. (а. с. 9). У вищевказаному акті вказано, що земельна ділянка надана позивачу у постійне користування для ведення дослідних і навчальних цілей.

За змістом ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з плану меж вищезазначеної земельної ділянки, її було поділено на чотири окремі земельні ділянки з такими кадастровими номерами 9а. с. 10):

:07:000:0004 - 0,2603 га (ділянка №1);

:07:000:0003 - 10,2789 га (ділянка №2);

:06:000:0002 - 32,7054 га (ділянка №3);

:03:000:0001 - 130,1512 га (ділянка №4).

Як зазначає позивач, на земельній ділянці №3 з кадастровим номером :06:000:0002 площею 32,7054 га, розміщуються нежитлові приміщення та плодовий сад, які, на думку позивача, є власністю відповідача.

Предметом спору у даній справі є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення і вивезення конструкцій нежитлових приміщень, видалення плодового саду, які розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :06:000:0002 на території Великогорбашівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він користується земельною ділянкою на праві постійного користування, проте на його території знаходяться будівлі, споруди та сад, які належать ДП "Україна", які частково завалилися, поросли бур"янами та чагарниками.

У зв"язку з вищевикладеним, позивач направив відповідачу лист від 26.06.2013 №1073 щодо вирішення питання списання саду, будинку контори, лабораторії, веранди до лабораторії, будівлі для зберігання, колодязя, плодосховища, огорожі та електролінії (а. с. 11), який залишений без відповіді та задоволення.

Позивач листом від 26.06.2015 №1061 повторно звернувся до відповідача з проханням усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою (а. с. 12), на що отримав лист від 14.07.2015 №131, що частина приміщень розібрані та списані з балансу; подальше використання інших потребує комісійного вирішення (а. с. 13).

В подальшому, позивач 26.11.2015 звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо усунення протягом 10 календарних днів за власний рахунок перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення і вивезення конструкцій нежитлових приміщень та видалення плодового саду (а. с. 14).

У зв"язку з тим що дане питання так і не було вирішено сторонами, позивач звернувся до господарського суду із вказаною позовною заявою.

Як вбачається з довідки Відділу Держгеокадастру у Черняхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25.01.2016, вих. № 50, згідно з Формою 6-зем за позивачем обліковуються земельні ділянки загальною площею 173,3959 га, зокрема: сільськогосподарські землі загальною площею 162,9958 га, з них: рілля 119,9958 га, сад 30,00 га, сіножать 6,00 га, пасовище 2,00 га, під господарськими будівлями і дворами 4,00 га, під шляхами та прогонами 1,00 га; чагарники 1,00 га; вкриті лісовою рослинністю 4,00 га; болота 4,40 га; штучні водостоки (канали, колектори канави) - 1,00 га (а. с. 37).

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно з пунктом 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році" від 12.05.2015 №271 затверджено Перелік об"єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 році, згідно додатком 1.

Як зазначено в інформації за IV кв. 2015 р. щодо участі ФДМУ та його регіональних відділень у соціальному діалозі (а. с. 40) наказом РВ ФДМУ по Житомирській області від 03.08.2015 №630 було прийнято рішення про приватизацію ДП "Україна" шляхом перетворення у колективне сільськогосподарське підприємство. Наказом РВ ФДМУ по Житомирській області від 30.10.2015 №859 "Про проведення повної інвентаризації та оцінки майна державного підприємства "Україна" створена комісія з інвентаризації ДП "Україна" та визначені терміни проведення інвентаризації станом на 31.10.2015.

Судом також встановлено, що за результатами проведення інвентаризації, комісією складений інвентаризаційний опис основних засобів № 18 від 03.11.2015, в якому брали участь члени інвентаризаційної комісії: агроном ОСОБА_5, бухгалтер ОСОБА_6 та гол. бухгалтер ОСОБА_7, до якого увійшли такі об"єкти: лабораторія, будівлі для зберігання та огорожа (а. с. 109, 110).

09.10.2015 ФДМУ видано наказ №1506 щодо внесення змін до Переліку об"єктів груп В, Г, які підлягають підготовці до продажу в 2015 р. та помісячних графіків підготовки об"єктів груп В, Г до продажу в 2015 р., за якими РВ ФДМУ по Житомирській області було позбавлено функцій щодо підготовки до продажу ДП "Україна" (а.с. 38,39).

Наказом ФДМУ від 22.01.2016 №106 "Про затвердження Переліку об"єктів груп В,Г, які підлягають підготовці до продажу в 2016 р." затверджено відповідно до Додатку 1 перелік об"єктів які підлягають підготовці до продажу Управлінням реформування власності ФДМУ, серед яких в групі В зазначено ДП "Україна" (а. с.43, 44)..

В матеріалах справи є перелік майна ДП "Україна", яке, згідно з письмовими поясненнями Фонду державного майна України, викладеними у листі від 10.02.2016, вих. №10-52-2360, закріплене за відповідачем на праві господарського відання (а. с. 77 - 90).

Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами.

При цьому у ч. 3 ст. 136 ГК України зазначено, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Як вбачається з переліку майна ДП "Україна", за останнім закріплені на праві господарського відання (оперативного управління) такі необоротні активи (а. с. 84, 89):

- під номером 76: лабораторія 1977 р., інвентарний номер 6940;

- під номером 77: будівля для зберігання 1967 р., інвентарний номер 6942;

- під номером 247: огорожа 1980 р., інвентарний номер 4780.

Щодо вищевказаних об"єктів, які позивач просить знести, в матеріалах справи є копія технічного паспорту на будівлі ДП "Україна" від 26.11.2015 (а. с. 95 -105), з якого вбачається що лабораторія, будівля для зберігання та огорожа обліковуються на балансі відповідача.

Тому, у даному випадку можлива наявність "розщеплення" права власності на земельну ділянку і розташованих на ній об'єктів нерухомості, так як у юридичному розумінні земельна ділянка і нерухомість на ній - це, як правило, окремі об'єкти, кожен з яких має власний правовий режим.

Так, судом встановлено, що об"єкти: лабораторія, будівля для зберігання та огорожа знаходяться на території Великогорбашівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, розміщені на земельній ділянці, яка належить на праві постійного користування позивачу, проте за технічним паспортом ДП "Україна" і інвентаризаційним описом, вказані об"єкти перебувають на балансі ДП "Україна" та згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році" від 12.05.2015 №271 увійшли до переліку майна, що підлягають приватизації.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача щодо вчинення дій по знесенню лабораторії, будівлі для зберігання та огорожі, які не належать йому на праві власності, так як відповідно до наказу Фонду державного майна України від 22.01.2016 №106, вищенаведене майно підлягає продажу як об'єкт групи В (а. с. 43).

Одночасно, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом, земля і розміщені на ній будівлі і споруди фізично та географічно нерозривно пов'язані між собою, що виявляється у неможливості роз'єднання вказаних об'єктів і земельної ділянки без пошкодження перших. Крім того, виникає конфліктна ситуація та колізія між правом власності однієї особи на земельну ділянку і правом власності іншої на об'єкти нерухомості, розташовані на ній.

Враховуючи, що відповідач не надав належних доказів щодо будівництва зазначених об'єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію, а також стосовно відведення земельних ділянок для обслуговування вказаних будівель, позивач не позбавлений права, за наявності відповідних доказів, ставити питання про визнання права на ці об'єкти та виключення їх з переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

За викладених обставин у суду відсутні також підстави для зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення і вивезення конструкцій інших нежитлових приміщень, а саме: будинку контори, лабораторії, веранди до лабораторії, колодязю, плодосховища та електролінії.

Як вбачається з листа ДП "Україна" від 14.07.2015 №131 вищеназвані об"єкти списані та розібрані (а. с. 13); крім того судом береться до уваги, що при складанні інвентризаційного опису основних засобів ДП "Україна" дані об"єкти не увійшли до переліку майна який зазначений в описі.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про видалення плодового саду, слід вказати, що право власності на багаторічні насадження визнаються за власником земельної ділянки, оскільки згідно з ч. 2 ст.183 Цивільного кодексу України вони є частиною неподільної речі земельної ділянки, а відповідно до ч.2 ст.79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах, в тому числі і на багаторічні насадження.

Окрім того, у статті 179, частині 2 статті 183 та статті 187 Цивільного кодексу України визначено, що складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0002 - 32,7054 га (ділянка №3) належить Державному агроекологічному університету на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, багаторічні насадження, а саме, плодовий сад за кадастровим номером ЖНАУ 0:06:000:002- 32,7054 га, не являються власністю ДП "Україна" та не обліковуються на його балансі, а тому належать Житомирському агроекологічному університету.

Судом також береться до уваги довідка Відділу Держгеокадастру у Черняхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25.01.2016, вих. № 50, в якій зазначено, що згідно з Формою 6-зем за позивачем обліковуються земельні ділянки загальною площею 173,3959 га, серед яких сільськогосподарські землі, з них: сад - 30,00 га (а. с. 37)..

Щодо зазначення саду плодоносного в інвентаризаційному описі №20 багаторічних насаджень від 30.10.2015 ДП "Україна" під інвентаризаційним номером 2434 (а. с. 107) та включення його в перелік майна ДП "Україна" (а. с. 90), слід вказати таке..

Як вбачається з витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.08.2015 р. (а. с. 120) за відповідачем закріплена земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0011, відповідно до рішення Черняхівської селищної ради від 25.05.1994 №5.

Згідно з Додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.08.2015 № НВ-015, а саме в експлікації земельних угідь, зазначено землі під садами 0,1959 га та 0,1497 га, останні відмічені на кадастровому плані земельної ділянки під номером 14 та 15 (а. с. 121,122).

Таким чином, спірний плодовий сад, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:0002, та плодовий сад, який зазначений в інвентаризаційному описі №20 багаторічних насаджень від 30.10.2015 ДП "Україна" під інвентаризаційним номером 2434 і включений в перелік майна ДП "Україна", не є одним і тим самим плодовим садом.

Відповідно до вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що багаторічні насадження, розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:0002 , неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на ній, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі (у випадку відокремлення буде втрата насаджень) та належать позивачу, а тому вимога щодо зобов'язання відповідача вжити заходи по видаленню плодового саду, є безпідставною.

Як визначено у ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, доводи позивача, згідно з наявними у справі документами, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а тому у позові слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.03.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу

4 - Міністерству аграрної політики і продовольства України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24)

5 - Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова,18/9)

6 - РВ ФДМУ по Житомирській області (м. Житомир, вул. 1-го Травня, 20)