ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2016 р.Справа № 916/5106/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертаст";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мускат-Т";

про стягнення 64 702,25 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність від 10.02.2016р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертаст" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мускат-Т", в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 64 702,25грн., з яких 33 624,00 грн. заборгованість за виконані роботи; 4 347,17 грн. 3 % річних; 26 731,08 грн. інфляційні втрати, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мускат-Т" зобовязань, взятих згідно договору підряду №040811 від 04.08.2011р., що призвело до виникнення заборгованості, на яку позивачем було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2015 року було порушено провадження у справі № 916/5106/15 із призначенням розгляду справи в засіданні суду 10.02.2016р.

В засіданні суду 10.02.2016р. представник відповідача, не заперечуючи проти наявності такої заборгованості, надав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.39-41), в якій просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 10.02.2016р. було оголошено перерву до 24.02.2016р.

19.02.2016р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо термінів позовної давності (а.с.45-49), згідно яких останній зазначає, що, по-перше, строк позовної давності був перерваний шляхом вчинення особою відповідно до ст. 264 ЦК України дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Такими діями позивач вважає розписку одного із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мускат-Т" ОСОБА_2, в якій останній підтвердив свій намір повернути борг товариства, еквівалентний 8 000 євро до 31.12.2012 року.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем невірно визначений початок перебігу строку позовної давності, оскільки п. 4.1 договору передбачено, що Замовник зобовязується оплатити виконані роботи після завершення повного виконання всіх робіт та підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. Таким чином, позивач вважає, що в договорі не встановлені граничні терміни оплати, а лише зазначено, що роботи оплачуються після підписання акту приймання передачі виконаних робіт.

З урахуванням вказаного, на думку позивача, до правовідносин, які склалися між сторонами, слід застосувати норми ч.2 ст. 530 ЦК України, згідно якої Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, в засіданні суду 24.02.2016р. представник відповідача надав заперечення на пояснення позивача щодо термінів позовної давності (а.с.90-93), в яких зазначив, що твердження позивача про наявність необмеженого законом строк на предявлення вимоги, зокрема і шляхом звернення до господарського суду, не відповідають ст. 223 ГК України.

Крім того, відповідач вважає, що посилання позивача спростовуються змістом п. 4.1 договору, згідно якого сторони встановили, що Замовник зобовязується здійснити оплату роботи по закінченню повного виконання всіх робіт і підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. Відтак, вважає, що вищевказаним пунктом договору згідно ст. 253 ЦК України чітко встановлений день виникнення зобовязання перед Підрядником по оплаті виконаних робіт, а саме наступний день після закінчення повного виконання всіх робіт і підписання акту прийому - передачі виконаних робіт, тобто з 30.08.2011р.

Щодо переривання строку позовної давності відповідач наполягає, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом, оскільки з її змісту вбачається, що між вказаною особою та ТОВ „Інтертаст існують певні правовідносини, однак жодним чином не зазначено які це правовідносини, та в який період вони існували.

При цьому, відповідач зазначає, що статутом ТОВ „Мускат-Т не передбачено повноваження засновників вказаного товариства укладати від його імені контракти, угоди, визнавати заборгованість та будь-яким іншим чином вести діяльність товариства.

Відтак, посилаючись на п. 14.3 статуту ТОВ „Мускат-Т, вказує, що у вказаному документі закріплені лише повноваження директора на ведення господарської діяльності товариства, в тому числі на вчинення дій, які свідчать про визнання боргу, з урахуванням чого наголошує, що посилання позивача на те, що саме уповноваженою особою відповідача було вчинено дії, направлені на визнання боргу, не відповідають ані вимогам чинного законодавства, ані самому статуту товариства.

З урахуванням викладених обставин, відповідач у поданих запереченнях просить суд застосувати позовну давність з подальшою відмовою у позові.

У судовому засіданні 24.02.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідач в свою чергу заперечував проти задоволення з позову з підстав пропущення строку позовної давності.

В засіданні суду 24.02.2016р. було оголошено перерву до 29.02.2016р.

В судове засідання 29.02.2016р. зявився представник відповідача, який в повному обсязі підтримав свою правову позицію, що була викладена ним в попередньому судовому засіданні.

Представник позивача в засідання суду не зявився, про місце та час розгляду справи був цілком обізнаний, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 24.02.2016р. (а.с.113).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, наданих в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, суд, перш за все, вважає, за необхідне надати оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертаст" (Підярядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мускат-Т" (Замовник) було укладено договір підряду №040811 (а.с.18-20), згідно п. 1.1 якого Підрядник зобовязується на свій ризик виконати роботу за замовленням Замовника, а замовник зобовязується прийняти та оплатити її.

Приписами п. 1.2 сторони погодили, що Підрядник зобовязується виконати і передати Замовнику результат робіт з культивації міжрядь винограднику на земельних ділянках 53,07 га і 50,65 га на полях Замовника, розташованих за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Ярове.

Згідно п. 2.1 договору, датою початку виконання робіт вважається дата підписання даного договору.

Підрядник зобовязується виконати вказівки Замовника і передати результат робіт до 31.08.2011р. (п.2.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, Замовник зобовязується здійснити оплату роботи по закінченню повного виконання всіх робіт і підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Приписами п. 6.2 договору сторони погодили, що Замовник зобовязується прийняти виконану Підрядником роботу на протязі 2 днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Підрядника і підписати наданий Підрядником акт виконаних робіт.

До вищевказаного договору сторонами було підписано протокол узгодження ціни по виконаним роботам (послугам) (а.с.21), згідно якого вартість робіт з культивації міжрядь винограднику на площі 103,72 га становить з ПДВ 33 624,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та виконав роботи з культивації міжрядь винограднику на загальній площі 103,72 га, що підтверджується відповідним актом виконаних робіт від 29.08.2011 року (а.с.23), який підписаний як позивачем та відповідачем без жодних зауважень.

При цьому, як встановлено судом з пояснень представників сторін, факт виконання робіт по договору відповідно до вимог ст.35 ГПК України сторонами не оспорюється.

Вказаним актом виконаних робіт сторонами також зафіксована вартість виконаних робіт на суму, що заявлена до стягнення (33 624,00 грн.), доказів сплати якої відповідач, згідно приписів ст.ст.33,34 ГПК України, суду не надав.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 839 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Вимогам цієї статті повністю кореспондує і пункт 4.1 договору, яким встановлено, що Замовник зобовязується здійснити оплату роботи до закінчення повного виконання всіх робіт і підписання акту приймання передачі виконаних робіт.

Приписами п. 6.2 договору сторони погодили, що Замовник зобовязується прийняти виконану Підрядником роботу на протязі 2 днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Підрядника і підписати наданий Підрядником акт виконаних робіт.

Згідно п. 6.3 договору, приймання роботи оформляється актом приймання-передачі. При прийманнні роботи Замовник зобовязується оглянути його результат і у випадку виявлення допущених в роботі відступів від умов договору чи інших недоліків негайно повідомити про них Підряднику.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що сторонами згідно до ст. 854 ЦК України було чітко визначено строк оплати робіт.

Таким чином, суд вважає, що Замовник повинен був сплатити вартість робіт одразу ж після прийняття робіт, а саме після 29.08.2011р.

Отже, починаючи з 30.08.2011р., у Підрядника зявилося право вимагати сплату замовником вартості здійснених робіт.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин, оскільки позивач звернувся до суду лише 28.12.2015р., суд доходить висновку про пропущення ним строку позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем надано суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.39-41), і суд, при цьому, не знаходить підстав для його поновлення, суд вважає за необхідне до спірних правовідносин сторін застосувати позовну давність.

Посилання позивача на переривання строку позовної давності шляхом підписання одним із засновників ТОВ „Мускат-Т відповідної розписки про повернення суми боргу не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної у п. 4.4.1 вищевказаної постанови пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013р., вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як вбачається з п.4.1 статуту ТОВ „Мускат-Т (а.с.94-112), ОСОБА_2 є засновником вказаного товариства. При цьому, відповідно до п. 7.7 статуту, учасники несуть відповідальність за зобовязаннями товариства тільки в межах належних їм часток в статутному фонді.

Разом з тим, норми статуту не містять повноважень засновників вчиняти юридичні дії на користь товариства, оскільки виконавчим органом товариства є директор.

Таким чином, лише саме вказана особа має право, діючи без довіреності, представляти інтереси товариства.

Будь-якої довіреності у ОСОБА_3 на вчинення дій щодо визнання боргу від імені підприємства матеріали не містять.

Враховуючи вищевикладене, а також норми ст. 266 ЦК України щодо позовної давності, яка застосовується до додаткових вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертаст" судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, а також витрати на послуги адвоката у розмірі 10 000 грн. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 09 березня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська