РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/32787/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Габріель"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

ОСОБА_1

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про стягнення 12 502,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Цівінська Н.М. (довіреність № 2-281д від 29.12.2015)

Собко О.В. (довіреність № 2-42 д від 08.12.2015)

від відповідача: Басистий О.В. (довіреність б/н від 01.02.2016)

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Габріель" (відповідача) про стягнення 12 502,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що послуги із візового супроводу на суму 1030,00 грн. відповідачем не надавались та позивачем було двічі сплачено за одні і ті ж авіаквитки, у зв'язку із тим, що позивач відшкодував витрати своїм працівникам по відрядженню за видатковими касовими ордерами №906 від 10.11.2014, №912 від 12.11.2014 за самостійно придбані ними у відповідача авіаквитки та перерахував відповідачеві кошти у розмірі 12502,00 грн. за договором №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 про надання послуг від 01.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32787/15, розгляд справи призначено на 21.01.2016, залучено до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 розгляд справи №910/32787/15 відкладено на 09.02.2016.

09.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі та відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що 26.11.2014 на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за видатковими касовими ордерами від 26.11.2014 № 86, №87 відповідач повернув третім особам сплачені ними грошові кошти у розмірі 11472,00 грн. Також, Актом №сг-0001438 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06.01.2015 підтверджується надання відповідачем та прийняття позивачем послуг на суму 12502,00 грн., в тому числі, послуг із візового супроводу вартістю 1030,00 грн.

В судове засідання 09.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 09.02.2016 представник позивача надав письмові пояснення щодо відшкодованих позивачем третім особам витрат. Також, у наданих поясненнях позивач зазначив, що не направляв відповідачу письмового запиту щодо надання послуг з авіаперевезень на суму 12502,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 розгляд справи №910/32787/15 відкладено на 23.02.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.02.2016 надав суду для огляду оригінали наступних документів: заява ОСОБА_6 про повернення коштів від 26.11.2014; заява ОСОБА_1 про повернення коштів від 26.11.2014; видатковий касовий ордер від 26.11.2014 про повернення ОСОБА_2 коштів в розмірі 5736,00 грн.; видатковий касовий ордер від 26.11.2014 про повернення ОСОБА_1 коштів в розмірі 5736,00 грн.; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № сг-0001438.

Представники позивача заперечили дійсність доказів, наданих представником відповідача.

Представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, витребуваних судом письмових пояснень не надали.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 23.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан Габріель" (агентством, відповідачем) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (клієнтом, позивачем) був укладений договір №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, агентство приймає на себе доручення клієнта до виконання зобов'язань, викладених у цьому договорі з організації транспортного обслуговування в частині авіаперевезень, автобусних і залізничних перевезень, бронювання готелів, туристичного обслуговування делегацій відповідно до нижче викладених умов, клієнт набуває прав на отримання таких послуг - відповідно до умов договору.

Згідно із п. 2.1. договору, з метою максимального задоволення потреб агентство зобов'язується надавати клієнту такі види послуг:

інформація та попередній продаж квитків при оформленні встановлюється у розмірі 25,00 грн. за кожний квиток (при замовленні більше одного квитка, в разі замовлення одного квитка 30,00 грн.);

доставка квитка в офіс клієнта на протязі дня;

негайне надання інформації клієнту в разі змін тарифів, правил їх використання, розкладу руху та правил оформлення авіаційних та залізничних квитків;

організація замовлених і чартерних авіаперевезень;

бронювання і продаж автобусних квитків/ваучерів;

бронювання і продаж номерів у готелях на території України та за її межами;

надання повного комплексу туристичних послуг на території України та за її межами;

оформлення VІР-обслуговування в аеропортах;

проведення семінарів та конференцій в будь-якому регіоні України;

комплексне обслуговування делегацій;

візовий супровід;

агентство зобов'язується зберігати конфіденційну та приватну інформацію, надану клієнтом з метою виконання агентством своїх зобов'язань за цим договором;

іншу інформацію необхідну для якісного обслуговування клієнта.

Відповідно до п. 2.2. договору, клієнт зобов'язується:

письмово надавати інформацію щодо прізвища та імені пасажирів (латинське чи українське написання відповідно до паспортних даних, в залежності від типу квитка, що замовляється) інформацію про громадянство, стать пасажирів, дату та маршрут перевезення, бажані стичкові рейси до місця призначення;

нести відповідальність за наявність в паспортах в'їзних та транзитних віз за повним маршрутом авіаперевезення;

завчасно інформувати агентство про повну чи часткову відмову від заброньованих місць;

своєчасно, у погоджений цим договором термін, проводити оплату за надані послуги згідно виставлених агентством рахунків;

сплачувати вартість перевезення понаднормативного багажу за діючими тарифами;

надавати агентству право на проведення переговорів з авіакомпаніями щодо отримання спеціальних тарифів, спеціальних умов оформлення авіаційних перевезень, тощо;

забезпечити конфіденційність інформації по отриманню послуг.

Пунктом 3.1. договору визначено, що підставою для виконання агентством зобов'язань (усіх або деяких), передбачених п. 2.1. договору є письмовий запит клієнта.

Відповідно до п. 3.2. договору, клієнт проводить оплату замовлених послуг (зазначених у письмовому запиті), згідно рахунків, виставлених агентством, протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку, який надсилає агентство клієнту в день оформлення факсом/на електронну пошту клієнта.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що оплата послуг здійснюється клієнтом на підставі рахунків через касу, у формі безготівкового переказу на рахунок агентства.

Сторони контролюють виконання договору щонайменше раз у місяць шляхом підписання акту виконаних робіт, який готується агентством та надсилається клієнту рекомендованою кореспонденцією або вручається уповноваженому працівнику під розписку. На запит клієнта агентство надає йому інформацію стосовно виконання своїх зобов'язань згідно з договором (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.5 договору, всі кошті отримані агентством є власністю клієнта і довірені агентству до того часу, поки не будуть фактично надані послуги згідно з замовленнями.

У випадку сплати за квитки за безготівковим рахунком, клієнт надає довіреність на отримання квитків і отримує від агентства необхідні накладні, або завіряє наявність отриманих документів круглою печаткою (п. 3.6. договору).

Згідно із п. 5.1. договору, агентство та клієнт в однаковій мірі контролюють виконання договору і аналізують підсумки співпраці. Контроль за вартістю придбаних послуг здійснює представник клієнта згідно з копіями платіжних доручень та копій залізничних і авіаційних квитків, а також видаткових накладних, підписаних сторонами.

Договір набуває чинності від моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (п. 5.6. договору).

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено позивачем, 16.10.2014 працівниками ПАТ "Укргазвидобування" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через касу відповідача за готівку були придбані електронні авіаквитки Київ-Лондон-Київ, що підтверджується квитанціями до прибуткових ордерів №483 від 16.10.2014 та №484 від 16.10.2014 на загальну суму 11 472,00 грн.

28.10.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до бухгалтерії позивача звіт про використання коштів, виданих їм на відрядження, а також, квитанції до прибуткових ордерів №483 від 16.10.2014 та №484 від 16.10.2014, що підтверджують придбання у відповідача авіаквитків Київ-Лондон-Київ.

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №сг-0000635 від 16.10.2014 на загальну суму 12502,00 грн. (оплата за послуги по візовому супроводу у розмірі 1030,00 грн. та оплата за авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 11 472,00 грн.).

24.11.2014 на підставі вказаного рахунку позивач перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 12502,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3531 від 24.11.2014.

В той же час, позивач зазначає, що за видатковим касовим ордером №912 від 12.11.2014 ОСОБА_1 було повернуто 10643,74 грн. та за видатковим касовим ордером №906 від 10.11.2014 ОСОБА_2 було повернуто 10643,74 грн. Зазначені суми, як стверджує позивач включали вартість авіаквитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ним було двічі сплачено за одні і ті ж авіаквитки, оскільки, позивач відшкодував витрати своїм працівникам по відрядженню за видатковими касовими ордерами №906 від 10.11.2014, №912 від 12.11.2014 за самостійно придбані ними у відповідача авіаквитки та перерахував відповідачеві кошти у розмірі 12502,00 грн. за договором №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 про надання послуг від 01.10.2014 та на підставі рахунку-фактури №сг-0000635 від 16.10.2014. Також, позивач стверджує, що послуги із візового супроводу працівників на суму 1030,00 грн. відповідачем не надавались.

Позивач звернувся до відповідача з листом вих. №13-175 від 02.10.2015, в якому просив повернути надмірно перераховані кошти за квитки Київ-Лондон-Київ у розмірі 12502,00 грн.

Відповідач листом вих. №12/10 від 12.10.2015 повідомив позивача про відсутність підстав для повернення грошових коштів у розмірі 12502,00 грн., оскільки, позивачем було отримано послуги на зазначену суму, а саме: авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ та послуги фірми з візового супроводу.

З огляду на те, що відповідач сплачених позивачем коштів у розмірі 12502,00 грн. не повернув, позивачем, на підставі ст. 1212 ЦК України, заявлено позов про стягнення з відповідача 12502,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено договір №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 про надання послуг від 01.10.2014, за яким, відповідач як виконавець зобов'язався надавати позивачу як замовнику послуги, перелік яких наведено у п. 2.1. договору, а позивач набув право отримати такі послуги та згідно із п. 2.2. договору взяв на себе зобов'язання здійснити оплату за надані послуги відповідно до виставлених позивачем рахунків.

Сторони погодили, що оплата послуг здійснюється згідно рахунків, що виставляються відповідачем, протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку (п. 3.2. договору).

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №сг-0000635 від 16.10.2014 на загальну суму 12502,00 грн. (оплата за послуги по візовому супроводу у розмірі 1030,00 грн. та оплата за авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 11 472,00 грн.).

24.11.2014 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 12502,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3531 від 24.11.2014. В призначенні платежу зазначено: оплата інформаційних послуг згідно договору №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 від 01.10.2014.

З положень норм глави 63 Цивільного кодексу України вбачається, що сторони договору про надання послуг самі вирішують яким чином їм оформлювати свої відносини в залежності від конкретних обставин.

Умовами договору визначено, що сторони контролюють виконання договору щонайменше раз у місяць шляхом підписання акту виконаних робіт, який готується відповідачем та надсилається позивачу рекомендованою кореспонденцією або вручається уповноваженому працівнику під розписку.

Відповідач на запит позивача надає останньому інформацію стосовно виконання своїх зобов'язань згідно з договором (п. 3.4. договору).

З вищенаведених положень цивільного законодавства та умов договору випливає, що позивач здійснює контроль надання відповідачем, замовлених позивачем, послуг шляхом підписання акту виконаних робіт та здійснює оплату наданих послуг на підставі виставленого рахунку.

У розумінні погоджених сторонами умов, акти виконаних робіт, фактично підтверджують факт вже наданих відповідачем послуг.

Як встановлено судом, 06.01.2015 позивачем та відповідачем підписано акт №сг-0001438 здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 12502,00 грн.

Зі змісту акту №сг-0001438 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.01.2015 вбачається, що даний акт складений про те, що відповідачем (виконавцем) по рахунку №сг-0000635 від 16.10.2014 були надані наступні послуги:

авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (20.10.2014 Київ-Лондон, 23.10.2014 Лондон-Київ) у розмірі 11 472,00 грн.;

послуги по візовому супроводу у розмірі 1030,00 грн.

Вказаний акт підписано та скріплено печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені в момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За актом №сг-0001438 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.01.2015 позивачу надані послуги на суму 12502,00 грн., а саме: авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та послуги по візовому супроводу, що були визначені у рахунку-фактурі №сг-0000635 від 16.10.2014 та оплачені позивачем за платіжним дорученням №3531 від 24.11.2014.

Також, позивачем до матеріалів позовної заяви було долучено копії авіаквитків за маршрутом Київ-Лондон-Київ на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Враховуючи те, що Акт №сг-0001438 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.01.2015 складений сторонами підтверджує факт вже наданих відповідачем та отриманих і спожитих позивачем послуг, вказаний акт підписаний позивачем без зауважень та заперечень, з жодними запитами щодо надання інформації з приводу наданих послуг, як це передбачено пунктом 3.4. договору, позивач до відповідача не звертався, за висновками суду відповідачем були надані позивачу послуги на загальну суму 12502,00 грн., а саме: послуги з візового супроводу на суму 1030,00 грн. та авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 11472,00 грн.

Факт надання відповідачем послуг на загальну суму 12502,00 грн. (послуги з візового супроводу на суму 1030,00 грн. та авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 11472,00 грн.) та прийняття вказаних послуг належним чином доведений та документально підтверджений.

При цьому, судом враховано, що письмового запиту, як це передбачено п. 3.1. договору, позивач відповідачу не надавав, проте, у рахунку-фактурі №сг-0000635 від 16.10.2014 визначено конкретний перелік послуг, акт прийняття яких підписаний позивачем без заперечень та вартість яких сплачена останнім у повному обсязі.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач не надавав послуги із візового супроводу на суму 1030,00 грн. спростовуються вище встановленими обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України випливає, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як встановлено судом вище, позивачем за платіжним дорученням №3531 від 24.11.2014 сплачено відповідачу кошти у розмірі 12502,00 грн. як оплату за послуги згідно договору №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 від 01.10.2014.

Перелік послуг на суму 12502,00 грн. визначений у виставленому відповідачем рахунку-фактурі №сг-0000635 від 16.10.2014 на загальну суму 12502,00 грн. (оплата за послуги по візовому супроводу у розмірі 1030,00 грн. та оплата за авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 11 472,00 грн.), факт отримання яких, позивачем підтверджено підписаним між сторонами актом №сг-0001438 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.01.2015, а також, наявними в матеріалах справи авіаквитками.

Наведене свідчить, що відповідач набув кошти у розмірі 12502,00 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, як оплату за надані позивачу послуги.

За таких обставин, враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено наявність між сторонами зобов'язальних відносин, надання відповідачем послуг та прийняття і споживання їх позивачем, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що спірна сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

При цьому, визначення позивачем спірних грошових коштів саме як безпідставно перерахованих, суперечить наданими самим позивачем доказам по справі. Зокрема, у листі №13-175 від 02.10.2015, а також при перерахуванні коштів платіжним дорученням №3531 від 24.11.2014 позивач визначився, що грошові кошти ним перераховані на виконання господарського зобов'язання з оплати рахунку відповідача за надання ним послуг по договору №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 від 01.10.2014.

Щодо посилань позивача на те, що ним було двічі сплачено за одні і ті ж авіаквитки, то судом встановлено наступне.

Як встановлено вище, 16.10.2014 працівниками ПАТ "Укргазвидобування" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через касу відповідача за готівку сплачено за авіаквитки Київ-Лондон-Київ, що підтверджується квитанціями до прибуткових ордерів №483 від 16.10.2014 та №484 від 16.10.2014 на загальну суму 11472,00 грн. Факт отримання коштів від третіх осіб відповідачем не заперечується.

Згідно із Звітами про використання коштів, виданих на відрядження №279 від 28.10.2014, №280 від 28.10.2014, сума фактичних витрат у відрядженні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склала 12975,00 грн.: сума добових 3108,32 грн.; витрати на проїзд (авіаквитки) 5736,00грн.; витрати на проживання в готелі 4130,68 грн.

Різниця між виданим авансом та фактичними витратами у сумі 10643,74 грн. (12975,00 грн. - 2331,26 грн.) була повернута третім особам за видатковими касовими ордерами №912 від 12.11.2014 та №906 від 10.11.2014.

Водночас, 26.11.2014 на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за видатковими касовими ордерами № 86, №87 від 26.11.2014 відповідач повернув третім особам сплачені ними грошові кошти у розмірі 11472,00 грн. (5 736,00 грн. - за видатковим касовим ордером №87 від 26.11.2014 та 5 736,00 грн. - за видатковим касовим ордером №86 від 26.11.2014).

Повернення відповідачем третім особам коштів у розмірі 11472,00 грн., що складають вартість авіаквитків за маршрутом Київ-Лондон-Київ підтверджується заявами третіх осіб від 26.11.2014 та видатковими касовими ордерами № 86 від 26.11.2014, №87 від 26.11.2014, оригінали яких оглянуті судом та копії наявні в матеріалах справи. Доказів протилежного третіми особами не надано.

Суд зазначає, що оплата позивачем наданих відповідачем послуг на загальну суму 12502,00 грн. здійснювалась на виконання укладеного між ПАТ "Укргазвидобування" та ТОВ "Сан Габріель" договору №01/10/14 / УГВ 9686/21-14 про надання послуг від 01.10.2014, за наявності зобов'язальних відносин, а тому, сплата позивачем третім особам коштів у розмірі 11472,00 грн., що складають вартість квитків не є підставою для повернення від відповідача суми послуг, наданих останнім на виконання вказаного договору. Окрім іншого, позивач здійснив оплату за договором вже після повернення третім особам коштів у сумі 11472,00 грн. за авіаквитки.

Суд звертає увагу позивача, що у разі наявності вимог щодо повернення сплачених двічі сум авіаквитків, позивач не позбавлений права здійснити повернення коштів, сплачених ним за авіаквитки, за рахунок третіх осіб.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки, факт надання відповідачем послуг з візового супроводу у розмірі 1030,00 грн. та за авіаквитки за маршрутом Київ-Лондон-Київ для працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 11 472,00 грн. документально підтверджений, з огляду на наявність правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 12502,00 грн. та безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача коштів у розмірі 12502,00 грн. вістуні, а відтак, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Габріель" про стягнення 12 502,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2016.

Суддя С.О. Турчин