ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р.Справа № 5017/3726/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Бєляновського В.В., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:
від прокуратури Галісевич О.О. за довіреністю,

від МОУ Дубчак Д.В. за довіреністю,

від Білгород-Дністровської КЕЧ не з`явився,

від Тарутинської райдержадміністрації не з`явився,

від ТОВ «Тіса» - не з`явився,

від КМУ Клепиков М.С.,

від Одеської облдержадміністрації не з`явився,

від ОК «ПІВДЕНЬ» - Гуртовий Є.О. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса»

на рішення господарського суду Одеської області від 18 вересня 2014 року

у справі №5017/3726/2012

за позовом Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

до відповідачів:
1. Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів:
1. Кабінету Міністрів України;

2. Одеської обласної державної адміністрації

3. Оперативного

командування «ПІВДЕНЬ»

про визнання недійсними договорів оренди та витребування майна

встановив:

У грудні 2012 року заступник Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів: Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса» про визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 17,85 га; б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 56,26 га, укладених Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса», а також про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Тіса» земельних ділянок, переданих останньому за вказаними договорами. За даною позовною заявою 21.12.2012 р. порушено провадження у справі №5017/3726/2012.

За заявою заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до відповідачів: Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса» про визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 122,13 га; б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 65,12 га; б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренд земельна ділянка площею 27,10 га, укладених Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з товариством з обмеженою відповідальністю „Тіса, а також про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "Тіса" земельних ділянок, переданих останньому за вказаними договорами, 21.12.2012 р. порушено провадження у справі №5017/3727/2012.

21.12.2012р. також порушено провадження у справі №5017/3728/2012 за позовом заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до відповідачів: Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса» про визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 150,51га; б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 37,60 га; б/н від 29.12.2007р. об`єкт оренди земельна ділянка площею 59,14га, укладених Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса», а також про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Тіса» земельних ділянок, переданих останньому за вказаними договорами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.01.2013р. об`єднано справи №5017/3726/2012, №5017/3727/2012, №5017/3728/2012 та присвоєно об`єднаній справі №5017/3726/2012.

В подальшому прокурором неодноразово подавались заяви про уточнення позовних вимог, які прийняті господарським судом до розгляду та в остаточній редакції предметом позову у даній справі є вимоги про:
- визнання недійсними договорів оренди землі від 29.12.2007р.: б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 150,51 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 37,60 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 59,14 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 122,13 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 65,12 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 27,10 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 17,85 га; б/н об`єкт орендиземельна ділянка площею 56,26 га, укладені Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з ТОВ «Тіса»;

- зобов`язання ТОВ «Тіса» повернути Міністерству оборони України земельні ділянки площею 535,71 га., розташовані на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.09.2014р. (головуючий суддя Цісельський О.В., судді Нікіфорчук М.І., Горячук Н.О.) позов Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району задоволено повністю, визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 17,85 га, кадастровий номер :01:002:0033, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 56,26 га, кадастровий номер :01:002:0031, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 122,13 га, кадастровий номер :01:002:0034, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 65,12 га, кадастровий номер :01:002:0035, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 27,10 га, кадастровий номер :01:002:0030, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 150,51 га, кадастровий номер :01:002:0032, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 37,60 га, кадастровий номер :01:002:0029, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2007р. об`єкт орендиземельна ділянка площею 59,14 га, кадастровий номер :01:002:0039, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ТОВ «Тіса»; витребувано у ТОВ «Тіса» та повернуто Міністерству оборони України зі складанням актів прийому-передачі земельні ділянки загальною площею 535,71 га, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області вартістю 1765485,77 грн.; стягнуто з Тарутинської райдержадміністрації Одеської області на користь Державного бюджету України 17654 грн. 86 коп. судового збору; стягнуто з ТОВ «Тіса» на користь Державного бюджету України 17654 грн. 86 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що покладені в основу позовних вимог докази засвідчують відсутність відповідних повноважень у Тарутинської районної державної адміністрації на розпорядження спірними земельними ділянками, факт порушення прав та інтересів Міністерства оборони України з боку відповідачів, а також факт скасування у встановленому законом порядку розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФГ «ТавріяК», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-Юг», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман» на умовах оренди із земель запасу Веселодинської сільської ради», що у сукупності є необхідною передумовою для визнання недійсними укладені між відповідачами договорів оренди землі.

Господарський суд в рішенні зазначив, що розпорядження та користування спірною земельною ділянкою було незаконним, а тому позовні вимоги про витребування у ТОВ «Тіса» на користь Міністерства оборони України земельних ділянок загальною площею 535,71 га вартістю 1765485,77 грн. також підлягають задоволенню.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд з урахуванням п.2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», згідно якого правова підстава для визнання відповідних договорів недійсними виникає з моменту втрати чинності відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на виконання якого укладався такий договір.

Оскільки, незаконність розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» була встановлена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. у справі №2-а-3436/08/1570, а незаконність розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФГ «ТавріяК», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-Юг», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман» на умовах оренди із земель запасу Веселодинської сільської ради» була встановлена на підставі рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. у справі №916/876/13, позовна заява про визнання недійсними договорів та витребування земельних ділянок подана до суду у встановлений строк без пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ТОВ «Тіса» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Як вбачається з документів у матеріалах справи та додатково висвітлювалось у клопотаннях відповідачів, прокуратура та позивачі ще у 2008 році дізналися про укладені договори оренди земельних ділянок, але лише у 2012 році звернулися з позовом про визнання їх недійсними. Однак, судом не були враховані строки перебігу позовної давності відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим були порушені норми матеріального та процесуального права.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначені способи захисту прав на земельні ділянки.

Пунктом 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України, зокрема щодо витребування майна, як: про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок; про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Суд, задовольняючи позовні вимоги про витребування земельних ділянок, не послався ані на норми ЦК України, ані на норми ГК України, які б регламентували саме такий законний спосіб захисту прав позивачів як «витребування».

Як далі зазначає скаржник, суд в своєму рішенні не визначив жодну норму чинного законодавства, якою б передбачалося задоволення таких вимог, не навів аргументації в обґрунтування у зв`язку з чим і яким чином ТОВ «Тіса» має повернути земельну ділянку, не аргументував чому саме Міністерству оборони України, оскільки безпосередньо Міністерство оборони України не є користувачем земельних ділянок (окрім тих, що необхідні для розміщення її центральних органів).

Судом не встановлено, які саме дії відповідача чи відповідачів свідчать про фактичне самовільне використання ними земельної ділянки та не обґрунтував чому, на думку суду, спірна земельна ділянка використовується відповідачами незаконно.

23.10.2014р. до Одеського апеляційного господарського суду від ТОВ «Тіса» надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

30.10.2014р. до Одеського апеляційного господарського суду від представника Міністерства оборони України надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів Кабінету Міністрів України.

04.11.2014р. до Одеського апеляційного господарського суду від Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.11.2014р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України та Одеську обласну державну адміністрацію.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014р. за клопотаннями Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та ТОВ «Тіса» було зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Тіса» на рішення господарського суду Одеської області від 18.09.2014Р. до набрання законної сили рішенням у справі №916/876/13 за позовом Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до ТОВ «Тіса», ПАТ «ІМЕНІ ЧАПАЄВА», ФГ «Таврія-К», ФГ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-ЮГ», ВАТ ім.Калініна, ПП «Фетіца» та ПП «Роман» про визнання недійсним розпорядження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою апеляційного господарського суду, військовий прокурор Білгород-Дністровського району звернувся з касаційною скаргою на неї, просив суд її скасувати та справу направити до на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вказана касаційна скарга повернута військовому прокурору Білгород-Дністровського району ухвалою Вищого господарського суду України від 23.02.2015р. без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р. апеляційне провадження у справі №5017/3726/2012 поновлено та призначено розгляд апеляційної скарги на 16.02.2016р.

15.02.2016 до канцелярії Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника Міністерства оборони України б/н від 15.02.2016р. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В судовому засіданні 16.02.2016р. представники позивачів, третьої особи та прокурор підтримали вищевказане клопотання Міністерства оборони України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В засіданнях суду 04.11.2014р., 02.12.2014р. представник Тарутинської райдержадміністрації підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор, позивачі та треті особи в засіданнях суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи їх вимоги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Одеська обласна державна адміністрація не скористалася своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу та не забезпечила явку свого представника в судові засідання, але про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,

Згідно постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 «Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов, Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО», що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946р. №742рс постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі (в межах визначених у схемі, що додавалась).

Прийнятою Ізмаїльським обласним виконавчим комітетом та Бюро обкому КП(б)У постановою від 12.02.1946р. №53/9-ОП «О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу, для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.12.1945 года за №2002/063» регулювався порядок виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063, яке полягало у відселенні селянських господарств, які до цього розміщувались на території відведення.

10.06.1946р. обласною комісією по передачі земель ОДВО, яка діяла на виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 та постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946р. №53/9-ОП складено Акт про відведення земельної ділянки на площі 23600 га в натурі за рахунок земель Саратського, Тарутинського, Бородинського, Староказачанського та Арцизького районів.

При цьому, у Акті від 10 червня 1946 р. зазначено, що при відводі земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3 600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету №7 від 10.06.1946р. затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946р. про передачу земельної ділянки площею 23 600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.

В подальшому Одеський військовий округ був реорганізований (перейменований) згідно з Директивою Міністра оборони України №115/1/0220 від 01.07.1997р. у Південне оперативне командування, а в 2015р. згідно із зпільною Директивою Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015р.№Д-322/1/4дск найменування «Південне оперативне командування» було змінено на Оперативне командування «Південь».

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій акту інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Тарутинського району Одеської області (інвентаризація проводилась на підставі розпорядження районної державної адміністрації №11 від 22.02.1993р.), членами комісії фіксувалась належність земельної ділянки площею 23 943,8 га до Тарутинського загальновійськового полігону.

Згідно довідки Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району від 07.08.2012р. №1162, станом на 01.08.2012р. на картковому обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району рахувалась земельна ділянка №92 військового містечка 11 загальною площею 24229,5 га, з яких військовий радгосп «Чорноморський» використовує земельну ділянку площею 689,83 га, на яку виготовлений Державний акт нового зразка №ОД23-120 від 05.06.1995р.

Як вбачається з усних та письмових пояснень представника Міністерства оборони України, міністерство не зверталось з клопотанням про відмову від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону та згода на передачу земельних ділянок Тарутинського артполігону іншим особам не надавалась.

На підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» припинено право користування земельною ділянкою 23253,17 га, яка була надана у користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради та переведено зазначену земельну ділянку до остаточного вирішення земельних суперечок до земель запасу Веселодолинської сільської ради.

В подальшому, розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФТ «Таврія-К», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-Юг», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман», на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 750,0 га.

Після цього, на підставі вищезазначеного розпорядження та договорів оренди землі від 29.12.2007р., укладених між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та товариством з обмеженою відповідальністю «Тіса» останньому було передано в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Веселодолинської сільської ради за межами населеного пункту.

Згідно укладених договорів оренди від 29.12.2007р. в оренду було передано земельні ділянки площею 17,85 га, 56,26 га, 122,13 га, 65,12 га, 27,10 га, 150,21 га, 37,60 га, 59,14 га

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 визнано протиправним та скасовано розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями». При дослідженні доказів у справі Одеським апеляційним адміністративним судом було встановлено, що право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р., так як чинне на той час законодавство не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, у зв`язку з прийняттям певного рішення. Крім того, суд дійшов висновку про те, що, незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України, а тому вказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та відповідним військовим формуванням на праві постійного користування. Приймаючи судове рішення у справі №2-а-3436/08/1570, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскільки чинне на той час законодавство (Земельний кодекс УРСР 1992р.) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р., про які зазначалося вище. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970р., 1990р.) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акта, що посвічує відповідне право. Але, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970р., так і Земельний кодекс України 1990р. серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав. Поряд з цим апеляційний адміністративний суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.

Одеський апеляційний адміністративний суд зазначав, що відсутність асигнувань з Державного бюджету України на відповідні цілі має наслідком неоформлення державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, однак у жодному випадку не припиняє зазначене право Міністерства оборони України на раніше надані йому земельні ділянки; приймаючи оспорені розпорядження Тарутинська районна державна адміністрація перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні земельними ділянками, наданими свого часу для потреб оборони.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. у справі №916/876/13 за позовом Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Тіса», ПАТ «Імені Чапаєва», ФГ «Таврія-К», ФГ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-ЮГ», ВАТ «Ім. Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман» про визнання недійсним розпорядження, позовну заяву Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району задоволено повністю, визнано недійсним розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення ТОВ «Тіса», ВАТ «Ім.Чапаєва», ФГ «Таврія-К», ФГ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-ЮГ», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман» земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2013р. рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. у справі №916/876/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду скасовано, а справу №916/876/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При новому розгляді рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2015р. позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р. рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2015р. скасовано. у задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про:

- визнання недійсними договорів оренди землі, що були укладені Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області зТОВ «Тіса»;

- витребування від ТОВ «Тіса» та зобов`язання повернути Міністерству оборони України земельні ділянки, передані Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області ТОВ «Тіса» за зазначеними договорами.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (частина друга стаття 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»). Міністерство оборони України відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Положення про Міністерство оборони України, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, є центральним органом влади і військового управління, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.

За приписами ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.3 Положення «Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1919, повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

Виходячи зі змісту вищезазначеного, рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна.

За приписами ст.13 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст.ст.9 та 14 Закону України «Про збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

За приписами ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Аналогічне визначення земель оборони міститься у ст.1 Закону України «Про використання земель оборони», згідно якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Згідно з п.п.44, 45 чинного Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. №483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Враховуючи викладене, а також приписи ст.116 Конституції України, ст.ст.13, 77, 84 Земельного кодексу України, ст.ст.3, 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.1 Закону України «Про використання земель оборони», ст.ст.3, 4, 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, п.44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими землями і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, незважаючи на відсутність державного акта, право постійного користування спірними земельними ділянками загальною площею 300 га залишалось за Міністерством оборони України та належало державі на праві власності в особі Кабінету Міністрів України. Тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельними ділянками, що входять до складу земель оборони.
Згода Міністра оборони України на передачу спірної земельної ділянки Тарутинській районній державній адміністрації не надавалась. Міністерство оборони України не зверталося з поданням про відмову від земель оборони, що розташовані у Тарутинському районі Одеської області, зокрема, про відмову від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону, за рахунок земель якого передано в оренду земельні ділянки за оспореними договорами оренди.. Рішення стосовно відчуження спірних земельних ділянок Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України не приймалося.

Та обставина, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р. у справі №916/876/13 скасовано рішення господарського суду Одеської області в даній справі та відмовлено в позові Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання недійсним розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 28.12.2007р. №398/А-2007 не впливає на висновок про перевищення Тарутинською райдержадміністрацією своїх повноважень при передачі в оренду спірних земельних ділянок.

В своїй постанові суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в частині оцінки законності дій Тарутинської райдержадміністрації, а відмова у задоволенні позову обґрунтована лише тим, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідачем під час розгляду справи було подане клопотання про застосування позовної давності.

Приписами ч.ч.4, 5 ст.267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил ст.261 Цивільного кодексу України.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Таким чином, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, встановлені ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Таким чином, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу (позивача), який уповноважений здійснювати функції держави в спірних правовідносинах, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор.

Суд першої інстанції, визначаючи початок перебігу позовної давності, виходив з того, що у розумінні п.2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 17.05.2011р. правова підстава для визнання відповідних договорів недійсними виникає з моменту втрати чинності відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на виконання якого укладався такий договір. У даному випадку незаконність розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» була встановлена саме постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. у справі №2-а-3436/08/1570, а незаконність розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФТ «Таврія-К», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-Юг», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман», на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради» була встановлена на підставі рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2013р. по справі №916/876/13.

Судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності за вимогами прокурора про визнання недійсними спірних договорів починається з 14.06.2012р. дати набрання чинності постанови Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №2-а3436/08/1570.

Саме з цієї дати у позивача виникло право на оскарження як розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №398/А-2007 від 28.12.2007р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФТ «Таврія-К», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-Юг», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ПП «Роман», на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради», так і спірних договорів оренди.

Відповідно, позовна заява про визнання недійсними договорів та витребування земельних ділянок подана до суду без пропуску строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній про визнання недійсними договорів оренди землі №б/н від 29.12.2007р. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що користування спірною земельною ділянкою було незаконним, позовні вимоги про витребування у ТОВ «Тіса» на користь Міністерства оборони України земельних ділянок загальною площею 535,71 га вартістю 1 765485,77 грн. на думку суду також підлягають судом задоволенню, як законні та обґрунтовані.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції скаржником не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які скаржник посилався, як на підставу своїх вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105,
Господарського процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд
постановив:
Рішення господарського суду Одеської області від 18 вересня 2014 року у справі №5017/3726/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Будішевська Л.О.

Судді Бєляновський В.В.

Мишкіна М.А.