КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/27716/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 (повне рішення складено 21.12.2015)

у справі №910/27716/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до товариства з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація»

про стягнення 189 754,48 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «КСК-Автоматизація» на користь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 189 754,48 грн. неустойки та 2 846,32 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «КСК-Автоматизація» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи і має місце порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 15.01.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Гаврилюк О.М., вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/27716/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І.

Ухвалою від 29.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І. апеляційну скаргу ТОВ «КСК-Автоматизація» прийнято до свого провадження.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні 10.02.2016, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «КСК-Автоматизація» - без задоволення.

Представник відповідача брав участь у судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ТОВ «КСК-Автоматизація» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу «КСК-Автоматизація» залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2014 між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (покупець) та ТОВ «КСК-Автоматизація» (продавець) укладено договір №3300, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікацій, узгоджених до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору поставка продукції продавцем здійснюється в строки, зазначені у відповідній специфікації, але тільки після надання покупцем письмового замовлення. Датою подачі замовлення вважається дата його направлення поштою на e-mail . Замовлення повинно містити перелік номенклатури (асортимент) та обсяги поставки продукції, точно відповідати по номенклатурі і не перевищувати обсяги, зазначені в специфікації.

У специфікації №1 від 18.09.2014 до вказаного договору передбачено, що продукція має бути поставлена протягом 9 тижнів з дати підписання листа про наміри.

З матеріалів справи вбачається, що лист про наміри підписано 21.08.2014, тобто поставка продукції повинна відбутись 23.10.2014 включно.

Згідно з п. 4.2. договору оплата продукції, поставленої на склад покупця, здійснюється у розмірі 100% від вартості такої продукції протягом 20 календарних днів з дати надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у випадку прострочення поставки продукції проти строків обумовлених в договорі, покупець сплачує неустойку у розмірі 0,3% від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату поставки продукції.

16.06.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією №141-4/279-24П з вимогою про сплату неустойки в сумі 189 754,48 грн., у зв'язку з порушенням строків поставки продукції. Проте вимоги даної претензії не відповідачем не виконано.

У зв'язку з тим, що поставка продукції відбулась з порушенням передбаченого сторонами договором строку, у жовтні 2015 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «КСК-Автоматизація» про стягнення 189 754,48 грн. неустойки.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати та порушення відповідачем зобов'язання сталося саме з вини позивача у зв'язку з простроченням останнього підписання договору на 11 днів. Крім того скаржник зазначає, що сума нарахованої неустойки є завищеною і не визначено період її нарахування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. ст. 265, 266 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, судом першої інстанції встановлено та з тексту специфікації до договору поставки №3300 від 18.09.2015 вбачається, поставка повинна відбутися у строк 9 тижнів від дати підписання листа про наміри (21.08.2014).

Однак, поставка продукції була здійснена 24.10.2014 та 05.11.2014, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Посилання скаржника на п. 5 листа про наміри в якому зазначено, що якщо контракт не підписано до 05.09.2014 сторони приходять до згоди про продовження строку дії цього договору, а відтак строк поставки продукції не порушено, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки в специфікації від 18.09.2014 до договору сторони погодили, що строк поставки - 9 тижнів саме з дати 21.08.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у випадку прострочення поставки продукції проти строків обумовлених в договорі, покупець сплачує неустойку у розмірі 0,3% від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату поставки продукції.

Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок неустойки, який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 189 754,48 грн. неустойки, а саме: 440,56 грн. неустойки за прострочення поставки продукції на 1 день та 189 313,92 грн. неустойки за прострочення поставки продукції на 12 днів.

Твердження скаржника про те, що розмір неустойки є необґрунтованим та позивачем не визначено період її нарахування на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься детальний розрахунок неустойки, який перевірено судом першої та апеляційної інстанції.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, дослідивши наявні матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Посилання скаржника на те, що позовна заява підписана не уповноваженою особою є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься засвідчена належним чином копія довіреності особи, яка підписала апеляційну скаргу. Дана довіреність видана генеральним директором Кахлоном П.С., який згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є керівником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 02.03.2015.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «КСК-Автоматизація» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КСК-Автоматизація» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №910/27716/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/27716/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань