РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/31669/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росавто"
про стягнення 47 345,97 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (дог. № 40 від 17.03.2015 року)
від відповідача Бєлашко О.О. (дов. б/н від 27.01.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росавто" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 47 345,97 грн., в тому числі 24 744,00 грн. основного боргу, 1 921,22 грн. пені, 19 228,65 грн. інфляційних втрат, 1 452,10 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань стосовно здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар та надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 року порушено провадження у справі № 910/31669/15 та призначено справу до розгляду на 21.01.2016 року.

У судовому засіданні 21.01.2016 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.01.2016 року надав відзив на позов. У поданому відзиві відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково в розмірі 23 316,00 грн. основного боргу, 946,52 грн. 3 % річних, 11 990,41 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позову просив відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 року розгляд справи було відкладено на 11.02.2016 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

11.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 11.02.2016 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору та не заперечив проти поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Розглянувши подане позивачем 11.02.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 11.02.2016 року винесено ухвалу про продовження строків розгляду спору та відкладення розгляду справи на 25.02.2016 року.

У судовому засіданні 25.02.2016 року представник позивача надав додаткові документи та усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.02.2016 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких частково визнав заявлені позовні вимоги.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) зазначає, що протягом 2013 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Росавто" (відповідач) поставлено товару та надано послуги на суму 33 156,00 грн.

На підтвердження поставки товару та надання послуг позивачем надано видаткову накладну № 12 від 04.01.2013 року, видаткову накладну № 77 від 15.01.2013 року, видаткову накладну № 103 від 17.01.2013 року, акт надання послуг № 143 від 24.01.2013 року, акт надання послуг № 144 від 24.01.2013 року, видаткову накладну № 176 від 29.01.2013 року, акт надання послуг № 175 від 29.01.2013 року, видаткову накладну № 177 від 29.01.2013 року, видаткову накладну № 300 від 08.02.2013 року, акт надання послуг № 301 від 08.02.2013 року, акт надання послуг № 435 від 21.02.2013 року, видаткову накладну № 436 від 21.02.2013 року, акт надання послуг № 433 від 21.02.2013 року, видаткову накладну № 434 від 21.02.2013 року, акт надання послуг № 693 від 26.03.2013 року, акт надання послуг № 850 від 09.04.2013 року.

Позивач зазначає, що відповідач оплату за поставлений товар та надані послуги у повному обсязі не здійснив, сплативши позивачу лише 8 412,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань стосовно здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар та надані послуги.

У поданому відзиві відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково в розмірі 23 316,00 грн. основного боргу, 946,52 грн. 3 % річних, 11 990,41 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позову просив відмовити.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт поставки позивачем товару і надання послуг, згідно видаткових накладних та актів надання послуг свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару, його прийняття відповідачем та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 23 316,00 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України строк виконання відповідачем грошового зобов'язання на момент розгляду справи настав.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 24 744,00 грн. основного боргу підлягає частковому задоволенню в розмірі 23 316,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 921,22 грн. пені, 19 228,65 грн. інфляційних втрат, 1 452,10 грн. 3 % річних.

В силу вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 16 904,75 грн. інфляційних втрат, 1 195,82 грн. 3 % річних.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 921,22 грн. пені.

Відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» регулює договірні відносини між суб'єктами господарювання.

Договору щодо забезпечення виконання зобов'язання між сторонами у письмовій формі не укладено.

Таким чином, сторонами письмово не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов'язань неустойкою, таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань в розмірі 1 921,22 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 23 316,00 грн. основного боргу, 16 904,75 грн. інфляційних втрат, 1 195,82 грн. 3 % річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росавто" (04111, м. Київ, вулиця Салютна, будинок 2, ідентифікаційний код 30929127) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 23 316 (двадцять три тисячі триста шістнадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 16 904 (шістнадцять тисяч дев'ятсот чотири) грн. 75 коп. інфляційних втрат, 1 195 (одну тисячу сто дев'яносто п'ять) грн. 82 коп. 3 % річних, 1 065 (одну тисячу шістдесят п'ять) грн. 46 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.03.2016

Суддя С.В. Стасюк