ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року Справа № 904/10502/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 15.02.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №67-07 від 04.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод, м. Дніпродзержинськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2016р. у справі № 904/10502/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКОРА", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства ЄВРАЗ

Дніпродзержинський коксохімічний завод ,

м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 475 079 грн 54 коп

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2016р. (суддя Манько Г.В.), з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКОРА" 370 000 грн заборгованості за договором, 41 655,78 грн штрафних санкцій, 3 423,76 грн - 3 % річних, судовий збір 6 226,19 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій рішення суду від 13.01.2016р. просить скасувати як прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій та розстрочити його виконання на 18 місяців. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на скрутне матеріальне становище підприємства внаслідок світової фінансової кризи, що позначилась на підприємствах металургійної та добувної галузей. Зазначив, що зменшення виробництва призвело до зменшення фонду оплати праці. Крім того, дебіторська заборгованість контрагентів перед Відповідачем станом на 30.11.2015р. складає понад 457 421 000,00 грн, а невідшкодована сума податку на додану вартість понад 98 250 000,00 грн. Вважає зазначені підстави достатніми для застосування судом норм ч. 1 ст. 233 ОСОБА_3 кодексу України для зменшення розміру штрафу, а також ст. 121 ОСОБА_3 процесуального кодексу України для розстрочення його виконання на 18 місяців.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав.

Представники сторін в судовому засіданні 24.02.2016р. надали підписану сторонами мирову угоду від 16.02.2016р., яку просили затвердити.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 25.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕКОРА" як продавцем (надалі Позивач) та Публічним акціонерним товариством ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод як покупцем (надалі Відповідач) був укладений договір купівлі-продажу товарів №15/290 (надалі - Договір) строком дії з моменту підписання до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до повного їх виконання (п. 7.4. Договору).

Відповідно до п.1.1., 1.3 Договору Позивач зобов'язався продати, а Відповідач прийняти та оплатити товар згідно специфікації №1: каталізатор ESM-221 ActivatedAlumina CLAUS кількістю 8 164,8 кг, вартістю 130,38 грн/кг (надалі товар). Сума Договору з урахуванням ПДВ складає 1 064 526,62 грн.

Відповідно до п.3.1., п.3.2. Договору поставка товару проводиться на умовах DDP м. Дніпродзержинськ в строк не більше 60 робочих днів від дати підписання Договору. Датою поставки товару є дата приймання вантажу на складі Відповідача, зазначена у видатковій накладній.

На виконання умов договору відповідно до видаткової накладної №РН-0000002 від 26.08.2015р. Позивачем був поставлений Відповідачу товар на загальну суму 1 064 526,62 грн. Товар прийнятий повноважним представником Відповідача ОСОБА_4, що підтверджується довіреністю №67-03 від 05.01.2015р. та підписом останнього в графі «отримав» зазначеної накладної. Відповідачем отримання товару не заперечується.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору оплата за продукцію здійснюється в гривнях з розрахункового рахунку Відповідача на розрахунковий рахунок Позивача на умовах 50% передоплати в розмірі 532 263,31 грн і 50% по факту здійснення поставки товару в розмірі 532 263,31 грн протягом 10-ти банківських днів після надходження товару на склад Покупця і позитивного висновку вхідного контролю.

Відповідачем були здійснені наступні оплати за товар:

25.06.2015р. - 50% передоплати в сумі 532 263,31 грн;

23.10.2015р. - 19 626,79 грн;

30.10.2015р. 62 636,52 грн;

27.11.2015р. 20 000,00 грн;

30.12.2015р. 60 000,00 грн, що підтверджується виписками по особовому банківському рахунку Позивача (а.с.16, 20,21, 22, 52).

Заявою від 12.01.2016р. №2016/01/12-1 позивач зменшив позовні вимоги на суму оплати 60 000 грн.

Заборгованість за поставлений товар на час розгляду справи в суді першої інстанції складала 370 000,00 грн, що підтверджується встановленим вище та не заперечується Відповідачем.

Зі встановленого судом слідує, що укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та відповідно до ст. 265 ОСОБА_3 кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містить і ст.265 ОСОБА_3 кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неналежного виконання Відповідачем умов договору в частині повної і своєчасної оплати за отриманий товар та наявності правових підстав для стягнення заборгованості - 370 000,00 грн, оскільки строк оплати є таким, що настав 09.09.2015р.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до п. 5.2. Договору в разі порушення строків оплати, зазначених в пункті 2.1.1. Договору, Відповідач зобов'язується оплатити Позивачу штраф у розмірі 0,1% від ціни неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми неоплаченого товару.

Враховуючи наведене, а також те, що за своєю правовою природою визначений Договором штраф фактично є пенею, яка не має перевищувати подвійну облікову ставку НБУ відповідно до Закону України «Про відповідальність за неналежне виконання грошових зобов`язань», Позивачем правомірно заявлено, а судом першої інстанції стягнуто з Відповідача штраф у сумі 41 655,78 грн за прострочення строків оплати товару за загальний період з 10.09.2015р. по 03.12.2015р., розрахований з урахуванням здійснених оплат, та не перевищує встановленого Законом обмеження.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 10.09.2015р. по 03.12.2015р., розраховані у сукупності по кожній частині наявної на певний період заборгованості, в загальній сумі 3 423,76 грн є правомірними та вірно задоволені судом.

Стосовно заперечень апелянта колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до статті 233 ОСОБА_3 кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою, господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, тощо (ч. 1 ст. 121 ОСОБА_3 процесуального кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 83 ОСОБА_3 процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи те, що наданими доказами не підтверджується скрутне матеріальне становище Відповідача, прострочення оплати складає майже пять місяців, неустойка є співрозмірною із наявним боргом, колегія суддів не знаходить підстав для зменшення суми штрафу, як і не вбачає винятковості випадку для розстрочення виконання рішення суду на 18 місяців, та вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні зазначених клопотань відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99 ОСОБА_3 процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ОСОБА_3 процесуального кодексу України.

ОСОБА_3 процесуального кодексу України щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ОСОБА_3 процесуального кодексу України прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ОСОБА_3 процесуального кодексу України права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ОСОБА_3 процесуального кодексу України права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ОСОБА_3 процесуального кодексу України щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову (п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII ОСОБА_3 процесуального кодексу України").

З огляду на наведене, клопотання сторін про затвердження мирової угоди від 16.02.2016р., викладене у спільній заяві від 18.02.2016р. вих. №2016/02/18-1, що була подана до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 24.02.2016р., задоволенню не підлягає. Для вирішення питання про затвердження мирової угоди сторони вправі звернутися до господарського суду Дніпропетровської області в порядку ч. 4 ст. 121 ОСОБА_3 процесуального кодексу України на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 ОСОБА_3 процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод», м. Дніпродзержинськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2016р. у справі №904/10502/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 29.02.2016р

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Е.В. Орєшкіна