КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 910/8889/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Демиденко К.А.

за участю представників:

від позивача: Коцюра С.В. - представник за довіреністю від 15.02.2016 року; відповідача: Бойко І.М. - представник за довіреністю від 23.02.2016 року;

від третіх осіб: 1) не з'явились;

2) Гора А.В. - представник за довіреністю від 22.02.2016 року;

від ПАТ «Укрексімбанк»: Будниченко О.В. - представник за довіреністю від 11.04.2014 року;

розглянувши у відкритому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіорама»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року

у справі № 910/8889/15 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петра Ойл»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіорама»

Треті особи 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветек Медіа Інвест»

2) Дочірнє підприємство «Союз Реалізаторів»

за участю Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк»

про стягнення 190 282 877, 92 грн. та 79 862, 43 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.04.2015 року становить 1 861 177, 88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіорама" заборгованості у сумі 190 282 877, 92 грн. та 79 862, 43 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.04.2015 року становить 1 861 177, 88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.0.9.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 52 206 412, 73 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2 366 865, 17 грн., заборгованість по сплаті комісії за управління кредитною лінією у розмірі 115 664 486, 73 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 11 273 878, 14 грн., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 351 396, 74 грн. та пеню за прострочення сплати комісії з управління кредитною лінією у сумі 8 419 838, 41 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про дострокове погашення кредиту висунута передчасно в порушення п. 3.6.7 та п. 5.1.28 кредитного договору.

Крім того, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що чинне законодавство не передбачає заборони нарахування та стягнення пені в гривні у випадку, якщо стягувачем одержано відповідну ліцензію НБУ.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіорама" по справі № 910/8889/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року справу № 910/8889/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю., об'єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіорама" та Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 28.10.2015 року.

У судове засідання 28.10.2015 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.10.2015 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 28.10.2015 року підтримав заявлене клопотання відповідача про відкладення розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року відкладено розгляд справи до 02.12.2015 року.

У судове засідання 02.12.2015 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.12.2015 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою її мирного врегулювання.

Представник позивача у судовому засіданні 02.12.2015 року не заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Крім того, представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи до 21.12.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Руденко М. А. у відпустці, справу № 910/8889/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча, Пономаренко Є. Ю., Буравльов С. І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року справу № 910/8889/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча, Пономаренко Є. Ю., Буравльов С. І.

У судове засідання 21.12.2015 року представник відповідача та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача у судовому засіданні 21.12.2015 року надав пояснення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року відкладено розгляд справи до 20.01.2016 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року, у зв'язку з виходом судді Руденко М. А. з відпустки, справу № 910/8889/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча, Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року справу № 910/8889/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча, Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

У судове засідання 20.01.2016 року представник третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.01.2016 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.01.2016 року не заперечував проти відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року відкладено розгляд справи до 02.03.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 02.03.2016 року подав заяву про залучення до участі у справі правонаступника ДП «Союз Реалізаторів».

Заява мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором погашена поручителем ДП «Союз Реалізаторів».

Крім того, у судовому засіданні 02.03.2016 року ДП «Союз реалізаторів» подав клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «Петра Ойл», оскільки у відповідності до договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 151313К15 від 28.10.2013 року із змінами та доповненнями в новій редакції від 18.02.2016 року, ДП «Союз Реалізаторів» відступило право вимоги за кредитним договором № 151313К15 від 28.10.2013 рокуна користь ТОВ «Петр Ойл».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року здійснено заміну ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» його правонаступником ТОВ «Петра Ойл» та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДП «Союз Реалізаторів».

До того ж, у судовому засіданні 02.03.2016 року представник відповідача подав заяву про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ст. 78 ГПК України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Так, апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхилила клопотання відповідача про затвердження мирової угоди.

Представник ДП «Союз Реалізаторів» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Беручи до уваги те, що вказаним ст. 22 ГПК України правом наділений лише позивач та зважаючи на те, що дане право надається останньому до прийняття рішення по справі, колегія суддів відхилила клопотання ДП «Союз Реалізаторів» про зменшення розміру вимог.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 07.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветек Медіа Інвест" (далі - третя особа, позичальник) було укладено кредитний договір № 151313К15 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії на умовах цього договору (далі - кредит, кредитна лінія), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі встановлені цим договором.

В подальшому між банком та позичальником було укладено додаткові договори №151313К15-1 від 13.01.2014 р., № 151313К15-2 від 21.07.2014 р., № 151313К15-3 від 21.07.2014 р. та № 151313К15-4 від 11.08.2014 р.

Відповідно до п. 3.2.1 кредитного договору ліміт кредитної лінії: екв. 160 000 000,00 (сто шістдесят мільйонів,00) дол. США, при цьому сума основного боргу за кредитом за курсом Національного банку України на будь-яку дату не може перевищувати 1 295 440 000,00 (один мільярд двісті дев'яносто п'ять мільйонів чотириста сорок тисяч гривень 00 копійок) гривень (із можливим відхиленням до 5% у зв'язку зі зміною курсів валют).

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.1.21 кредитного договору, банк, керуючись п. 3.6.7 та п. 5.1.28 кредитного договору, що передбачаються право банку вимагати від позичальника достроково погашення частини кредиту в сумі, що дорівнює заставній вартості відповідного забезпечення, висунув позичальникові вимогу від 30.09.2014 р. № 195-01/6409 щодо дострокового погашення частини кредиту у сумі, що дорівнює 50 000 000,00 дол. США протягом двох банківських днів з дати направлення вимоги.

Проте, в порушення умов п. 3.6.7 Кредитного договору, позичальник не здійснив дострокового погашення в повному обсязі частини кредиту у сумі та строки, що визначені у даній вимозі, більш того, позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви, вся заборгованість по кредиту позичальником прострочена, порушені зобов'язання по сплаті процентів та комісії, які складають:

- 52 206 412,73 грн. заборгованість за кредитом;

- 2 366 865,17 грн. заборгованість за процентами;

- 115 664 486,73 грн. - заборгованість за комісією за управління кредитною лінією.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку третьої особи також вбачається, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а саме надав третій особі кредит у належному розмірі.

Крім того, з вищезазначених банківських виписок також вбачається, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по особовому рахунку позичальника є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитними договором, між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радіорама" (далі - відповідач, поручитель) було укладено договір поруки № 151313Р22 від 29.11.2013 р. (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1.7 договору поруки поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за Кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Згідно з п. 3.2 договору поруки у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або у позичальника, як у солідарних боржників.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з частин 1 та 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

06.01.2015 р. банк звернувся до поручителя з вимогою № 195-01/35 про погашення наявної у позичальника заборгованості. Докази направлення зазначеної вимоги містяться у матеріалах справи.

Відповідач у своїх запереченнях на розрахунок суми позову, зазначає про невірність наданого позивачем розрахунку комісії за управління кредитною лінією, в зв'язку з чим надав власний розрахунок заборгованості за комісією.

На думку відповідача, комісія за управління кредитною лінією має розраховуватись за формулою: фактична заборгованість * розмір тарифу/360 днів * кількість днів застосування тарифу.

Проте, суд не погоджується з даними доводами відповідача та третьої особи, з огляду на наступне.

Пунктом 3.2.5.2 кредитного договору встановлено комісію за управління кредитною лінією в розмірі 0,031% від ліміту кредитної лінії. комісія з управління кредитною лінією розраховується пропорційно кількості днів дії ліміту кредитної лінії у відповідному періоді. Розмір комісії за управління змінюється в залежності від виконання позичальником умов кредитного договору, як зазначено у підпункті 4.1.2 кредитного договору.

Отже, базою нарахування комісії за управління кредитною лінією є ліміт кредитної лінії, визначений в п. 3.2.1 кредитного договору, а не фактичний розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів у періоді, в якому нараховується вказана комісія, як помилково вважають відповідач та третя особа.

В свою чергу банком та позичальником було погоджено терміни у ст. 1 Кредитного договору, в якій зокрема, визначено, що "Ліміт кредитної лінії" означає граничну суму заборгованості за цим договором, зазначену в пп. 3.2.1 цього Договору.

В пп. 3.2.1 кредитного договору визначено ліміт кредитної лінії: еквівалент 160 000 000,00 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, дослідивши наданий позивачем розрахунок комісії за управління кредитною лінією, суд встановив, що позивачем вірно розраховано вказану комісію.

Відповідач також заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає про припинення договору поруки, оскільки в результаті внесенням змін до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Позивач в своїх запереченнях на відзив зазначає, що обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов'язань за кредитним договором не збільшився порівняно з обсягом відповідальності на яку він погодився при укладанні договору поруки.

Згідно з статтею 1 договору поруки основне зобов'язання це зобов'язання позичальника передбачені кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Таким чином, при розповсюдженні згідно з договором поруки дії поруки поручителя на забезпечення зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі - в тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому, обсяг відповідальності поручителя за виконання зобов'язань за кредитним договором не міг збільшитися порівняно з обсягом відповідальності, на які він погодився при укладанні договору поруки.

З наведених позивачем змін, на які відповідач посилається як на збільшення обсягу його відповідальності, не вбачається збільшення обсягу відповідальності відповідача в результаті укладення позивачем та третьою особою вищезазначених додаткових договорів до кредитного договору, порівняно з обсягом відповідальності, що існував у відповідача під час дії кредитного договору в первинній редакції, а отже договір поруки є чинним.

Також, колегією суддів вбачається , що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним догвоором в заставу ПАТ «Укрексімбанк» передано, зокрема, за:

- договором застави № 151313Z105 від 28.10.2013, укладеним з Компанією «Квітен Солюшн Лімітед», право вимоги коштів з депозитного рахунку, відкритого за договором банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця з нерезидентом інвестором № 28713W683 від 26.09.2013;

- договором застави № 151313Z106 від 28.10.2013, укладеним з Компанією «Сабулонг Трейдінг ЛТД», право вимоги коштів з депозитного рахунку, відкритого за договором банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця з нерезидентом інвестором № 28713W682 від 27.09.2013;

- договором застави № 151313Z107 від 28.10.2013, укладеним з Компанією «Квікпейс», право вимоги коштів з депозитного рахунку, відкритого за договором банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця з нерезидентом інвестором № 28713W691 від 01.10.2013.

Пунктом 2.3.13 договорів застави передбачено обов'язок заставодавця щорічно не пізніше ніж за 40 днів до терміну одержання вкладу за депозитним договором здійснювати пролонгацію терміну одержання вкладу на 367 днів та вносити відповідні зміни до договору застави в частині уточнення предмету застави.

Також, п. 2.3.10 договорів застави передбачено обов'язок заставодавця, за 10 днів до закінчення строку дії депозитного договору укласти з заставодержателем додатковий договір щодо пролонгації строку дії депозитного договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у рахуванням недотримання 40-денного терміну встановленого для пролонгації вкладу висунута ПАТ «Укрексімбанк» позичальнику вимога щодо дострокового погашення частини кредиту у сумі , що дорівнює 50 000 000, 00 дол. США (яка відповідає заставній вартості предметів застави) не є передчасною.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що станом на день прийняття рішення позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по поверненню кредитних коштів в розмірі 52 206 412,73 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 2 366 865,17 грн., а також заборгованості по сплаті комісії за управління кредитною лінією в розмірі 115 664 486,73 грн. є обґрунтованими та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості банк просить стягнути з відповідача на свою користь:

- 11 273 878,14 грн. - пені за прострочення погашення кредиту;

- 77 445,65 дол. США - пені за прострочення погашення кредиту;

- 351 396,74 грн. - пені за прострочення сплати процентів;

- 2 416,78 дол. США - пені за прострочення сплати процентів;

- 8 419 838,41 грн. - пені за прострочення сплати комісії за управління кредитною лінією.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.2 кредитного договору у разі невиконання зобов'язань згідно пп. пп. 3.4.1, 3.5.1, статтею 4 цього договору позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 цього Ддоговору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 цього Договору.

Пунктом 3.2.6 кредитного договору визначено розмір пені за прострочення позичальником платежів за цим договором: подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо вимог про стягнення 77 445,65 дол. США пені за прострочення погашення кредиту та 2 416,78 дол. США пені за прострочення сплати процентів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. у справі № 3-29гс15.

Більше того, пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що пеня підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати.

Так, судом першої інстанції підставно зазначено, що банком було вірно розраховано пеню у гривні, з урахуванням положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

В свою чергу, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 79 862,43 дол. США задоволенню не підлягають, з підстав викладених вище.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обгрунтвоано дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 273 878,14 грн. пені за прострочення погашення кредиту, 351 396,74 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом та 8 419 838,41 грн. пені за прострочення сплати комісії за управління кредитною лінією.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі № 910/8889/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіорама» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі № 910/8889/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/8889/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко