ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016р. Справа№ 914/152/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ, в особі Філії Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Львів

до відповідача Державного підприємства Львіввугілля, м.Сокаль, Львівська область

про стягнення 806 375,06 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 13.01.2016р.); ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 13.01.2016р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді, клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, м.Київ, в особі Філії Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України звернулось із позовом до відповідача Державного підприємства Львіввугілля про стягнення 806 375,06 грн. заборгованості, з яких 502 900,32 грн. заборгованість за комісійною винагородою, 283 911,43 грн. інфляційні нарахування та 19 563,31 грн. три проценти річних.

Ухвалою суду від 18.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2016р.

Ухвалою суду від 01.02.2016р. розгляд справи відкладено на 22.02.2016р. з підстав, наведених у даній ухвалі.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити, з підстав викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про зарахування на поточні рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через АТ «Ощадбанк» від 21.03.2012р. №10013/0138, у зв»язку з чим виник борг в сумі 502 900,32 грн. за комісійною винагородою, крім того позивач нарахував 283 911,43 грн. інфляційних втрат та 19 563,31 грн. три проценти річних, які просить стягнути.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимоги ухвал суду не виконав, витребуваних доказів не подав, проте подав до канцелярії суду клопотання за вих. №7/151 від 25.01.2016р. (вх.№2806/16 від 26.01.2016р.), в якому зазначає, що сума заборгованості не погашена та просить розглядати справу без участі представника ДП Львіввугілля.

Про відкладення розгляду спору на 22.02.2016р. відповідач був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 03.02.2016р. вручено 05.02.2016р. (вх.№5624/16 від 10.02.2016р.).

Станом на день розгляду спору (22.02.2016р.) від відповідача на адресу суду докази, витребувані ухвалами суду, пояснення, заяви та клопотання, в тому числі про відкладення розгляду спору, не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представників позивача, суд,-

встановив:

21.03.2012р. між Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України, в особі керуючого ТВБВ №10013/0138 м.Червонограда філії - Львівського обласного управління АТ Ощадний банк України ОСОБА_4, яка діє на підставі Положення та довіреності (надалі - банк) та Державним підприємством Львіввугілля, в особі в.о. директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту (надалі - клієнт) було укладено договір про зарахування на поточні рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через установи АТ Ощадний банк України м.Червоноград Львівської області (далі по тексту договір від 2012р.).

Згідно умов п.1.1. договору від 2012р. предметом договору є надання послуг по зарахуванню на поточні (вкладні), карткові рахунки, завчасно відкриті в установах банку м.Червонограда, та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам клієнта на платній основі через установи банку.

Відповідно до умов п.2.1.4. договору від 2012р. клієнт зобовязувався направляти банку платіжні доручення на загальну суму коштів, які підлягають зарахуванню на вкладні рахунки.

Згідно умов п.2.1.5. договору від 2012р. клієнт зобовязувався за здійснення операцій по виплаті сум клієнт сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 0,6% від загальної суми, що підлягає зарахуванню на вклади. Сума заробітної плати та інших доходів працівників та комісійної винагороди (вказана в платіжному дорученні в тому числі, або окремим рядком) зараховується на рахунок №04, МФО 325796, ЗКПО 09325703).

Відповідно до п.2.2.2. та п.2.2.3. договору від 2012р. банк зобовязувався проводити зарахування коштів по отриманих списках на вкладні рахунки не пізніше трьох банківських днів після надходження коштів від клієнта. Забезпечити своєчасну виплату грошових сум та належне сервісне обслуговування.

Згідно умов п.3.3. договору від 2012р. повні розрахунки по комісійній винагороді за послуги банку проводити не пізніше останнього робочого дня місяця.

Згідно умов п.5.1. договору від 2012р., сторони погодили, що цей договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2013р. Якщо до кінця строку договору жодна із сторін не заявить про зміну договору або його припинення, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах і на той же термін.

В подальшому 01.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України, в особі керуючого ТВБВ №10013/0138 м.Червонограда філії - Львівського обласного управління АТ Ощадний банк України ОСОБА_6, який діє на підставі Положення та довіреності (надалі - банк) та Державним підприємством Львіввугілля, в особі в.о. директора ОСОБА_7, який діє на підставі Статуту (надалі - клієнт) було укладено договір про зарахування на поточні (карткові) рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через установи АТ Ощадний банк України м.Червоноград Львівської області (далі по тексту договір від 2014р.).

Умовами п.2.1.5. договору від 2014р. клієнт зобовязувався за здійснення операцій по виплаті сум клієнт сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 0,0% (нуль цілих нуль десятих відсотків) від загальної суми, що підлягає зарахуванню на вклади.

У зв'язку з невиконанням клієнтом (відповідачем) своїх зобовязань за договором про зарахування на поточні рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через установи АТ Ощадний банк України м.Червоноград Львівської області від 21.03.2012р. позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комісійною винагородою (за період з липня 2014р. по вересень 2014р.) в сумі 502 900,32 грн.

Згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та три проценти річних, які відповідно до поданого розрахунку позовних вимог становлять 283 911,43 грн. інфляційні втрати та 19 563,31 грн. три проценти річних.

Отже, загальна сума заборгованості яку просить стягнути позивач, становить 806 375,06 грн., з яких 502 900,32 грн. заборгованість за комісійною винагородою, 283 911,43 грн. інфляційні нарахування та 19 563,31 грн. три процент річних.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір від 21.03.2012р. про зарахування на поточні рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через установи АТ Ощадний банк України м.Червоноград Львівської області за своєю правовою природою є змішаним, який включає в себе ознаки договору про розрахунково-касове обслуговування та договору надання послуг.

Згідно ч.1 ст.342 ГК України рахунки юридичної особи, що є клієнтом банку, відкриваються в установах банків за місцем її реєстрації чи в будь-якому банку на території України за згодою сторін. Порядок відкриття рахунків в установах банків за межами України встановлюється законом.

Згідно п.1.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Згідно договору про розрахунково-касове обслуговування банк здійснює комплексне розрахунково-касове обслуговування клієнта, приймаючи до виконання всі розрахункові і касові документи з дотриманням чинного законодавства України і діючих банківських правил при наявності коштів на його розрахунковому рахунку.

Клієнт зобов'язується надавати банку розрахунково-касові документи, оформлені належним чином, згідно з діючим законодавством. Клієнт повинен повідомляти банк про неправильне зарахування грошової суми на свій рахунок.

Відповідно до умов ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання по договору від 21.03.2012р. про зарахування на поточні рахунки та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам через установи АТ Ощадний банк України м.Червоноград Львівської області виконав повністю, надав відповідачу послуги по зарахуванню на поточні (вкладні), карткові рахунки, завчасно відкриті в установах банку м.Червонограда, та виплату з них сум заробітної плати та інших доходів працівникам клієнта на платній основі через установи банку.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується платіжними дорученнями за період з липня 2014р. по вересень 2014р., що підтверджують суми від яких нарахована комісійна винагорода.

Відповідно до умов п.2.1.5. договору від 2012р. клієнт зобовязувався за здійснення операцій по виплаті сум клієнт сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 0,6% від загальної суми, що підлягає зарахуванню на вклади. Сума заробітної плати та інших доходів працівників та комісійної винагороди (вказана в платіжному дорученні в тому числі, або окремим рядком) зараховується на рахунок №04, МФО 325796, ЗКПО 09325703).

Позивачем надано суду акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 01.10.2015р. сальдо становить 503033,32 грн. на користь ТВБВ №10013/0138 м.Червонограда філії - Львівського обласного управління АТ Ощадний банк України, який підписаний та скріплений печатками сторін у справі.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.3.3. договору від 2012р. повні розрахунки по комісійній винагороді за послуги банку проводити не пізніше останнього робочого дня місяця.

Як вбачається із наданої ТВБВ №10013/0138 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» довідки від 27.01.2016р., позивачем за липень-вересень 2014 року перераховано коштів на суму 102 754 085,12 грн., нараховано комісії 0,6% на суму 616 524,51 грн., відповідачем погашено комісії на суму 113 624,19 грн., заборгованість за липень-вересень 2014 року становить 502 900,32 грн.

Відповідач існування заборгованості в сумі 502 900,32 грн. не заперечує, як вбачається із клопотання за вих. №7/151 від 25.01.2016р. (вх. №2806/16 від 26.01.2016р.), в якому зазначає, що сума заборгованості не погашена.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, як вже було зазначено вище згідно ст.ст. 525, 526 ЦК і ст.193 ГК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 502 900,32 грн. заборгованості за комісійною винагородою є правомірними, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 19 563,31 грн. три проценти річних (за період з 01.08.2014р. по 22.12.2015р.) та 283 911,43 грн. інфляційні нарахування (за період з 01.08.2014р. по 22.12.2015р.).

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що позивачем правомірно нараховано три проценти на загальну суму 19 563,31 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Згідно проведеного судом розрахунку за період з 01.08.2014р. по 22.12.2015р. інфляційні втрати становлять 286 739,43 грн., тобто є більшими ніж просить стягнути позивач.

Враховуючи те, що позивач не збільшував позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, а суд не має права самостійно вийти за межі суми позовних вимог, така заява позивачем не подавалась, відтак до стягнення з відповідача підлягають інфляційні нарахування в сумі 283 911,43 грн.

Беручи до уваги той факт, що відповідач не реалізував, надані йому законом права на судовий захист, не надав суду належні докази на спростування позовних вимог, не подав належних доказів поважності причин, які завадили йому зявитись у судові засідання та подати відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №129427224 (#129427224) від 28.12.2015р. на суму 12 095,63 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

Керуючись п.1.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст.11, 96, 525, 526, 530, 610-612, 625, 627-629, 901 ЦК України, ст.ст.174, 193 ГК України, ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Львіввугілля (80000, Львівська область, Сокальський район, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, буд.26; ) на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ (01001, м.Київ, Печерський район, вул..Госпітальна, буд.12-Г; ) в особі Філії Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (79000, м.Львів, вул.Січових Стрільців, буд.9; ) 502 900,32 грн. заборгованості за комісійною винагородою, 283 911,43 грн. інфляційні нарахування, 19 563,31 грн. три проценти річних та 12 095,63 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 29.02.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.