КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 910/23066/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 23.02.2016р.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року.

у справі № 910/23066/15 (суддя: Ломака В.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк"

2. Національний банк України

про стягнення 544 708 750, 44 грн.

СУТЬ СПОРУ І СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" про стягнення 544 708 750, 44 грн., а саме: 281 520 886, 41 грн. заборгованості за кредитом, 37 253 311, 81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 193 224 675, 60 грн. заборгованості за відсотками, 25 569 183, 10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4 234 382, 65 грн. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 2 906 310, 87 грн. 3 % річних від суми прострочених відсотків.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує на те, що відповідно до укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та відповідачем Договору РЕПО від 22.10.2009 р., останнім було передано ПАТ "Кредитпромбанк" майнові права на цінні папери, а ПАТ "Кредитпромбанк" було надано відповідачу грошові кошти в сумі 281 520 886, 41 грн. на строк до 06.08.2014 р. За умовами Договору відповідач мав повернути в строк до 06.08.2014 р. ПАТ "Кредитпромбанк" 474 745 562,01 грн., при цьому, було визначено, що різниця між вказаною сумою та сумою наданих ПАТ "Кредитпромбанк" відповідачу коштів, - 193 224 675, 60 грн., є процентним доходом ПАТ "Кредитпромбанк". 27.09.2013 р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та позивачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за змістом якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором РЕПО від 22.10.2009 р. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення наданих ПАТ "Кредитпромбанк" коштів та не сплатив проценти, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/23066/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р., та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/23066/15, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 17.12.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 26.01.16р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.16р. розгляд справи №910/23066/15 відкладено на 09.02.16р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.16р. продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять календарних днів та відкладено розгляд справи на 23.02.16р.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 23.02.16р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Куксов В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.16р. справу №910/23066/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Тарасенко К.В., Куксов В.В.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/23066/15 до винесення рішення Київським апеляційним господарським судом по справі №910/27996/15 щодо недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.13р. укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Наведене клопотання позивача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено неможливість (зокрема, через наявність будь-яких перешкод) розгляду даної справи до набрання законної сили рішення у справі №910/27996/15р. щодо недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.13р.

Представник апелянта та представник третьої особи 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року у справі №910/23066/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Представник третьої особи 1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника третьої особи 1, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представника апелянта, відповідача, та третьої особи 2 перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ПАТ "Кредитпромбанк" (банк) та відповідачем (клієнт) 22.10.2009 було укладено Договір РЕПО № РО 01.007/09 (надалі - Договір РЕПО).

Згідно з п. 1.1. Договору РЕПО в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014р., було визначено, що клієнт передає банку на строк з 22.10.2009р. по 06.08.2014р. включно майнові права на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього Договору, а банк надає та клієнт приймає на умовах, передбачених цим Договором, грошові кошти в сумі 281 520 886, 41 грн. на строк до 06.08.2014 р. включно.

Відповідно до п. 1.3. Договору РЕПО в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014 р., передбачено, що клієнт зобов'язується повернути банку грошові кошти в сумі 474 745 562, 01 грн., а банк зобов'язується повернути клієнту майнові права на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього Договору на дату повернення клієнтом грошових коштів, зазначену в п. 1.4. цього Договору.

Згідно з п. 1.5. Договору РЕПО в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014 р., було визначено, що різниця між сумою грошових коштів, що надаються банком клієнту згідно п. 1.1. цього Договору, та грошовими коштами, що повертаються клієнту банку згідно з п. 1.3. цього Договору, є процентним доходом банку (процентними витратами клієнта) за користування клієнтом наданими грошовими коштами та становить 193 224 675, 60 коп.

Сторонами, в п. 1.7. Договору передбачено, що право власності на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього Договору, не переходить від клієнта до банку протягом всього строку дії цього Договору, за винятком підстав, передбачених п. 2.5. цього Договору.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що клієнт зобов'язується не пізніше 15 години на дату повернення банку грошових коштів, зазначену в п. 1.4. цього Договору, перерахувати грошові кошти в сумі, що вказана в п. 1.3. цього Договору, на рахунок банку, вказаний в п. 6.1.4. цього Договору.

Як визначено п. 3.3. Договору, у разі невиконання клієнтом в строк зобов'язання, вказаного в п. 2.3. цього Договору, клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми, що вказана в п. 1.3. цього Договору за кожний день прострочення перерахування грошових коштів банку.

Відповідно до п. 5.1. Договору РЕПО в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014р. Договір набирає чинності з моменту його підписання банком і клієнтом та проставлення їхніх печаток, тобто з дати, зазначеної першою зверху на першій сторінці цього Договору, і діє до 06.08.2014р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором або до його розірвання.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Кредитпромбанк" на виконання умов Договору надало відповідачу грошові кошти в сумі 281 520 886, 41 грн.

Пунктом 5.4. Договору РЕПО визначено, що будь-які права і обов'язки за даним Договором можуть бути передані третім особам тільки за згодою сторін.

З матеріалів справи не вбачається, надання відповідачем згоди на передачу ПАТ "Кредитпромбанк" прав вимоги до відповідача позивачу.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що 27.09.2013р. між ПАТ "Кредитпромбанк" (продавець) та позивачем (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за Договором РЕПО. Оскільки відповідач у відповідності до умов Договору в строк до 06.08.2014р. не повернув позивачу спірні кошти, останній вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з укладеного між позивачем та відповідачем договору, він за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи, зокрема, кредитного договору.

Отже, в даному випадку визначення сторонами назви спірного договору, як договору РЕПО, не змінює його суті.

Також, слід відзначити, що станом на момент укладення спірного Договору на законодавчому рівні не було визначено поняття договору (операції) РЕПО.

При цьому, з аналізу визначення, наданого поняттям операціям зворотного та прямого РЕПО в Положенні про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009 р., вбачається, що під операцією РЕПО розумілась операція, що ґрунтується на двосторонньому договорі про продаж цінних паперів з одночасним зобов'язанням зворотного їх викупу за обумовленою в договорі ціною та на обумовлену дату.

З набранням чинності Податковим кодексом України було на законодавчому рівні дано визначення операціям РЕПО.

Як визначено п. 14.1.167. ст. 14 Податкового кодексу України операція РЕПО - операція купівлі (продажу) цінних паперів із зобов'язанням зворотного їх продажу (купівлі) через визначений строк за заздалегідь обумовленою ціною, що здійснюється на основі єдиного договору РЕПО.

В цілях цього Кодексу строк між датами виконання першої та другої частин операції РЕПО (строк РЕПО) не може перевищувати одного року.

Угода РЕПО укладається як звичайний договір купівлі-продажу цінних паперів, в якому продавець згоден зворотньо їх викупити через певний строк за раніше обумовленою ціною. Дана операція з цінними паперами складається з двох частин:

- перша частина цієї угоди - пряме РЕПО - передбачає купівлю або продаж облігацій чи інших цінних паперів одним контрагентом в іншого із твердим зобов'язанням продавця викупити ці ж цінні папери у визначений термін за іншою ціною.

- друга частина - зворотне РЕПО - дзеркальне відображення прямого РЕПО, але з позиції контрагента, що купує цінні папери в першій частині операції, - це покупка цінних паперів з угодою продати ці папери в певний момент у майбутньому за зазначеною у договорі ціною (видача кредиту під заставу зазначених у договорі РЕПО цінних паперів).

Таким чином, метою операції РЕПО є строкове надання кредитних фінансових коштів за плату, при цьому цінні папери використовуються як забезпечення.

Кредитор, який використовує операції РЕПО, стає власником цінних паперів. Тому, якщо позичальник відмовляється викупити цінні папері, кредитор, будучи власником, вправі продати їх за ринковою вартістю без додаткових погоджень з боржником і за рахунок отриманих коштів покрити свої витрати.

Проте, як вбачається з умов спірного Договору, його сторони визначили, що право власності на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього Договору, не переходить від клієнта до банку протягом всього строку дії цього Договору.

Оскільки набуття права власності на предмет продажу є основною характеристикою угоди купівлі-продажу, то за умови, коли цінні папери не відчужуються на користь банку, спірний Договір не можна визнати таким, що регулює операцію РЕПО.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Також, ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, при цьому, відповідно до ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, за приписами зазначених норм, уступка первісним кредитором права вимоги до його боржника новому кредиторові здійснюється у тій самій формі, на тих самих умовах і у тому саме обсязі, що і основне зобов'язання, яке існувало на момент переходу прав, і такі права мають бути підтверджені належними документами.

У відповідності до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається з аналізу наведених норм, за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 15.04.2015 р. № 3-43гс15, відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 5.4. Договору РЕПО було визначено, що будь-які права і обов'язки за даним Договором можуть бути передані третім особам тільки за згодою сторін.

Матеріали справи не містять доказів надання зі сторони відповідача згоди на передачу ПАТ "Кредитпромбанк" прав вимоги до відповідача позивачу.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене та умови Договору РЕПО, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на Договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р., як доказ переходу до нього права вимоги до відповідача, є безпідставним, оскільки такий Договір укладений всупереч п. 5.4. Договору РЕПО та ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України, з огляду на що не може створювати для відповідача обумовлених ним юридичних наслідків.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позивача відсутні права на звернення до відповідача з вимогами щодо сплати коштів у відповідності до умов спірного Договору РЕПО, та вірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Також, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі № 910/23066/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі № 910/23066/15 - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі № 910/23066/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23066/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

В.В. Куксов