Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"03" березня 2016 р. № 927/189/16

Суддя Шморгун В.В., розглянувши матеріали позовної заяви № 03-05/100 від 24.02.16

Позивач: Куликівська селищна рада, , вул. Щорса, 93, смт. Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300

Відповідач - 1: Куликівське виробниче управління житлово-комунального господарства, , вул. Набережна 5, смт. Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300

Відповідач - 2: Відділ Державної виконавчої служби Куликівського районного управління юстиції, , вул. Коцюбинського, 27, смт. Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300

Предмет спору: про зобов'язання зняття арешту з майна, скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на відчуження, виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Підстави повернення позовної заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[1...0], де [1...0] - відповідні п.п.1...10 статті 63 ГПК України.

Куликівською селищною радою подано позов до Куликівського виробничого управління житлово-комунального господарства, Відділу державної виконавчої служби Куликівського районного управління юстиції, у якому позивач просить:

1. зобовязати Відділ державної виконавчої служби Куликівського районного управління юстиції зняти арешт з майна, а саме з: ескаватора реєстраційний номер 1146ФЮ, марка ЕО 2621В-3; ГАЗ реєстраційний номер 05251 МК, марка ГАЗ 33023212; сміттєвоз 53 МА марка ГАЗ -53, реєстраційний номер 9454 ЧНЛ; спецавтомобіль КО-503-Б-1 марка ГАЗ 53; тракторний причіп, державний номерний знак НОМЕР_1;

скасувати Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 жовтня 2011 року; виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №33416423 від 19 жовтня 2011 року;

2. судові витрати покласти на відповідача.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем фактично заявлено три окремі немайнові вимоги з огляду на наступне.

Предмет позову це частина позову, яка становить одну або декілька матеріально-правових вимог позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення. Ці вимоги повинні мати правовий характер, тобто бути врегульованим нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Предмет позову характеризується певним змістом, а в багатьох випадках і окремим об'єктом. Тому необхідно відрізняти предмет позову в його безпосередньому розумінні від матеріального об'єкта або матеріального предмета позову.

Отже, предмет позову (позовна вимога) має дві такі складові: матеріальну вимогу, що стосується матеріального предмета позову, у т.ч. його кількісного показника, та правову вимогу, яка регулюється відповідною нормою права.

Усі зазначені у прохальній частині позову вимоги мають різні матеріальні складові.

Щодо правової природи вимоги про зобовязання зняти арешт з майна позивач посилається на таке його право, яке встановлене нормами статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до частини 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скасування спірної постанови за своєю суттю є право на визнання незаконним акту органу державної влади, спосіб захисту якого встановлений ст. 16 та ст. 20 Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 11 Закону України № 1255-IV від 18.11.2003 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 2 «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 8302 від 5 липня 2004 державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено правові наслідки реєстрації обтяження, зокрема, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Скасування постанови про арешт майна припиняє відповідні відносини між боржником і обтяжувачем, а скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна припиняє відносини як між боржником і обтяжувачем, так і у відносинах останніх з третіми особами.

Таким чином, хоча винесення такої постанови та направлення її до відповідних органів для подальшої реєстрації обтяження і є невідємними складовими встановленого порядку накладення арешту на майно боржника, але тягнуть за собою різні правові наслідки та впливають на права і обовязки інших осіб.

Отже, вимоги позивача про зобовязання Відділу ДВС Куликівською районного управління юстиції зняти арешт з майна, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна мають різні матеріально-правові складові, а тому за своєю правовою природою є різними позовними вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Таким чином, у даному випадку позивач помилково сприймає однорідність окремих вимог за одну вимогу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір мінімальної заробітної плати (п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону)

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати в Україні на 01.01.2016 становить 1378 грн.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, що подається до господарського суду, додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» слідує, у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем в якості доказів, які підтверджують сплату судового збору, до позовної заяви додано платіжне доручення №36 від 17.02.2016 на суму 1378,00 грн., з якої вбачається, що позивачем сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що до позову не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України неподання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Згідно вимог пункту 5 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Позивачем не зазначено в позовній заяві належного обґрунтування позовної вимоги про виключення відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та доказів, що підтверджують дану позовну вимогу.

Таким чином, згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

З частини 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що, позивач зобовязаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як випливає з вимог вищенаведеної норми господарського процесу, обов'язок позивача надіслати відповідачу копії документів, доданих до позовної заяви, не залежить від того, що ці документи у сторони є.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За змістом пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, реєстрованим поштовим відправленням є поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. При цьому, розрахунковим документом є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Таким чином, доказом, що підтверджує прийняття оператором поштового зв'язку поштового відправлення для пересилання - є виданий ним відправникові розрахунковий документ встановленої форми.

Відповідно до вказаних вище норм Господарського процесуального кодексу України та Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, факт надсилання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів має бути підтверджено одночасним наданням як опису вкладення до цього листа так і розрахунковим документом (фіскальним чеком, квитанцією), виданим відправнику оператором поштового зв'язку.

Судом встановлено, що позивачем у якості доказів на підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів надано тільки опис вкладення, натомість, відповідного розрахункового документа, виданого відправнику оператором поштового зв'язку, про направлення позову з додатками на адреси відповідачів позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, вказані описи вкладення не можуть бути прийняті судом як належні докази відправлення позивачеві та відповідачеві копії позовної заяви і всіх доданих до неї документів.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно пункту 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачу роз'яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

У разі повторного подання позову позивачу необхідно надати копії документів належної якості.

Керуючись п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 35 арк., у тому числі оригінал платіжного доручення №36 від 17.02.2016.

Суддя Шморгун В.В.