ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 923/665/15

Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Круглікової К.С.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Агрофірми радгоспу "Білозерський" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 року у справі № 923/665/15 господарського суду Херсонської області за позовом Колективного підприємства "Промжилбуд" до Агрофірми радгоспу "Білозерський" про стягнення 100000,00грн.,

за участю представників:

Позивача: Валігурський Г.Ю., дов. № 01/01 від 04.01.2016 року,

Відповідача: Чужиков Д.Ю., дов. № 2 від 07.05.2015 року.

В с т а н о в и в :

Колективне підприємство "Промжилбуд" (далі - Підприємство, КП "Промжилбуд", Позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Агрофірми радгоспу "Білозерський" (далі - Агрофірма, АФР "Білозерський", Відповідач) про стягнення 10000,00 грн. неповернутої передоплати за договором поставки № 1/05 від 01.05.2012 року.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.07.2015 року у задоволенні позову КП "Промжилбуд" відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 року рішення господарського суду Херсонської області від 07.07.2015 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким позов КП "Промжилбуд" задоволено: стягнуто з Відповідача на користь Позивача 100000,00 грн. боргу з повернення передплати та суму судового збору.

У поданій касаційній скарзі, АФР "Білозерський", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 509, 610, 611, 655, 692, 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

КП "Промжилбуд", у своєму письмовому відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів та вимог АФР "Білозерський", викладених у його скарзі, просить відмовити в її задоволенні, а постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

До початку розгляду касаційної скарги по суті від АФР "Білозерський" через канцелярію суду надішли письмові клопотання про відкладення розгляду даної справи, які в судовому засіданні представником АФР "Білозерський" були відкликані, у зв'язку з чим, колегією суддів не розглядались.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.05.2012 року між АФР "Білозерський" (Постачальник) і КП "Промжилбуд" (Покупець) було укладено договір поставки № 1/05 (далі - Договір № 1/05, відповідно до умов якого (п.п. 1.1., 1.2., 2.1.) Постачальник передає у власність Покупця, а Покупець приймає та оплачує сільськогосподарську продукцію (фрукти), в подальшому - Товар. Кількість та асортимент Товару вказується в накладних на постачання продукції. Ціна на кожну одиницю Товару та загальна вартість Товару вказується у накладних на постачання Товару.

Також, умовами Договору № 1/05 (п.п. 3.1., 3.2., 4.1., 4.2.) передбачались наступні умови та строки поставки Товару: Покупець проводить оплату за відвантажений товар шляхом переведення коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку чи накладних на постачання продукції. Оплата за товар проводиться Покупцем на умовах 100% передплати до відвантаження товару. Відвантаження Товару здійснюється зі складу Постачальника при наявності транспортного засобу Покупця, та за умови виконання п. 3.2. даного Договору. Транспорт та тара забезпечуються за рахунок Покупця.

В наступному, Додатковою угодою від 10.05.2012 року сторони внесли зміни до Договору № 1/05, зокрема, у його п.п. 2.1. і 3.1., проте, що кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях, що є додатками до цього Договору, а також, що попередня оплата у розмірі 100% від загальної вартості товару, визначений у специфікаціях та в розрахунках-фактури має бути перерахована Постачальнику протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури на відповідну партію товару.

Водночас, Додатковою угодою від 10.05.2012 року, сторони доповнили умовами про те (розділ 7), що Покупець зобов'язаний в установлений строк сплатити грошову суму за придбаний товар відповідно до специфікацій та рахунків-фактур, та в установлений строк прийняти товар у відповідності до вимог, встановлених даним договором та чинним законодавством (п. 7.1.), і має право відмовитися від прийняття товару, повідомивши про це Постачальника у письмовій формі (п. 7.2.), а Постачальник зобов'язаний у встановлений термін передати товар разом із супроводжуючими документами Покупцю, передати товар у стані, що відповідає встановленим стандартам (п. 7.3.), і має право вимагати оплату товару та вимагати прийняття товару у встановлений строк з оформленням передбачених чинним законодавством документів (п. 7.4.).

У специфікації від 10.05.2012 року, як додатку № 1 до Договору №1/05, сторони визначили, що Постачальник має передати Покупцю наступний товар: 100000 кг черешні за ціною 15 грн./кг в термін до 01.07.2012 року вартісю 1500000,00 грн., 50000 кг абрикосу за ціною 10 грн./кг в термін до 01.09.2012 року вартістю 500000,00 грн., 100000 кг персика за ціною 10 грн./кг в термін до 01.09.2012 року вартістю 1000000,00 грн. і 1120000 кг яблук за ціною 5 грн./кг в термін до 01.04.2013 року вартістю 5600000,00 грн., а всього товару загальною вартістю 5600000,00 грн.

Разом з тим, у листі (вих. № 01/06-1 від 01.06.2012 року) КП "Промжилбуд" повідомило АФР "Білозерський" про відмову від поставки йому черешні у кількості 100 т., персика у кількості 100 т. і абрикоса у кількості 50 т за Договором № 1/05, у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку, а раніше сплачені кошти за таку поставку просило врахувати в якості передплати за поставку додаткової партії яблук у кількості 600 т., та з урахуванням таких змін в асортименті та кількості товару, що поставляється, направити для підписання відповідну специфікацію.

У специфікації від 04.06.2012 року, як додатку № 2 до Договору №1/05, сторони визначили, що Постачальник має передати Покупцю до 01.04.2013 року товар - 1720000 кг яблук, за ціною 5 грн./кг, вартістю 8600000,00 грн.

Однак, у листі (вих. № 01/04-3 від 01.04.2013 року) КП "Промжилбуд" повідомляло АФР "Білозерський" про відмову від поставки йому яблук у кількості 1720 т., у зв'язку із неможливістю прийняти товар за попередньо погодженими цінами.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на підставі виставлених АФР "Білозерський" рахунків-фактур: № СФ-0000173 від 11.05.2012 року на суму 3000000,00 грн., № СФ-0000180 від 18.05.2012 року на суму 3000000,00 грн. і № СФ-0000190 від 31.05.2012 року на суму 2600000,00 грн., КП "Промжилбуд" платіжними дорученнями № 11 від 11.05.2012 року, № 23 від 18.05.2012 року і № 25 від 31.05.2012 року перерахувало на рахунок Відповідача грошові кошти в сумі, відповідно, 3000000,00 грн., 3000000,00 грн. і 2600000,00 грн., а всього - 8600000,00 грн.

При чому, як в зазначених рахунках-фактурах, так і в платіжних дорученнях, не вказувалось номер та дата договору (ів), на виконання якого (их) здійснювалось вказане вище перерахування грошових коштів.

Вимогами КП "Промжилбуд" у даній справі, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 693 ЦК України, та умови укладеного Договору № 1/05, є стягнення з АФР "Білозерський" 10000,00 грн. боргу, як частини з неповернутої загальної суми передплати у розмірі 5241542,17 грн., за вказаною угодою.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.ст. 11, 509, 610, 611, 655, 692, 693 ЦК України, ст. 180 ГК України, та встановлені обставини справи і, зокрема, про те, що зміст наявних в матеріалах справи рахунків-фактур та платіжних доручень свідчить про те, що між сторонами 11.05.2012 року, 18.05.2012року і 31.05.2012 року виникли правовідносини купівлі-продажу інші, ніж врегульовані Договором № 1/05, оскільки не містять даних про вчинення платежів на виконання зобов'язань саме за цією угодою, у тому числі - з урахуванням відповідних змін, пов'язаних із зміною товару, тоді як за вказаними угодами від 11.05.2012 року, 18.05.2012року і 31.05.2012 року не встановлювалось обов'язку покупця оплачувати товар за передплатою і платежі за їх призначенням не вчинялись, як передплата, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог КП "Промжилбуд", відмовивши у їх задоволенні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, з посиланням на ст.ст. 663, 693, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. 35 ГПК України, та встановлені обставини справи, про те, що частину передплати у розмірі 1697500,00 грн. за Договором № 1/05 Відповідачем було повернуто Позивачу на підставі вимоги, викладеної у його листі № 26/04 від 26.04.2013 року, тоді як обставини щодо перерахування Позивачем передплати в сумі 8600000,00 грн. та часткового її повернення Відповідачем в сумі 1697500,00 грн. саме за вказаною угодою було встановлено також і рішенням господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 року у справі № 923/1245/14, яке набрало законної сили 05.04.2015 року, дійшов висновку, що рахунки-фактури, які виписувались Відповідачем та оплачувались Позивачем стосувались саме виконання зобов'язань, встановлених Специфікацією від 10.05.2012 року та Додатковою угодою від 10.05.2015 року, які є Додатком № 1 до Договору №1/05 і його невід'ємними частинами, у зв'язку з чим, скасувавши рішення суду першої інстанції, прийняв нове рішення - про задоволення позову у даній справі.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, оскільки такі, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, були прийняті при неповному встановлені обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 11110 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При цьому, рішення вважається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Вказаним вимогам постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає, у зв'язку з наступним.

Згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо окремого виду зобов'язань і, зокрема, тих, що виникають з договорів поставки, то відповідно до частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В даному випадку, як вказувалось вище, умовами укладеного між Відповідачем (Постачальник) та Позивачем (Покупець) 01.05.2012 року договору поставки № 1/05, передбачався обов'язок Відповідача передати у власність Позивача сільськогосподарську продукцію (фрукти) - товар, кількість, асортимент, ціна на кожну одиницю якого та загальна вартість має вказуватись в накладних на постачання товару (п.п. 1.1, 1.2, 2.1. Договору №1/05).

При цьому, сторони погодили (п.п. 3.1., 3.2. Договору № 1/05), що Покупець проводить оплату за відвантажений товар шляхом переведення коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку чи накладних на постачання продукції. Оплата за товар проводиться Покупцем на умовах 100% передплати до відвантаження товару.

Додатковою угодою від 10.05.2012 року сторони внесли зміни до Договору № 1/05, встановивши, що кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях, які є додатками до цього договору, а ціна на кожну одиницю товару та загальна його вартість вказуються у специфікаціях та рахунках-фактурах (п.п. 1.2., 2.1). При цьому, згідно останньої, попередня оплата у розмірі 100% від загальної вартості товару, визначеній у специфікаціях та рахунках-фактурах має бути перерахована Постачальнику протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури на відповідну партію товару; форма розрахунків - безготівкова, вид розрахунків - платіжне доручення (п.п. 3.1., 3.2.).

Тобто, оплата товару за Договором № 1/05 фактично повинна була здійснюватись з моменту отримання Позивачем рахунків-фактури, в яких, зокрема, мали вказуватись ціна за одиницю товару та загальна його вартість, а кількість та асортимент товару повинні були визначатись у специфікаціях-додатках до вказаної угоди.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду Позивач вказував на неповернення Відповідачем 5241542,17 грн. передплати, здійсненої ним на виконання умов Договору № 1/05, з яких заявив до стягнення тільки 100000,00 грн., пояснюючи такий розмір позовних вимог недостатністю коштів для сплати судового збору.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, не приділив у повній мірі, як умовам самого договору поставки № 1/05 від 10.05.2012 року, додатковій угоді та специфікаціям до нього, так і рахункам-фактурам та платіжним дорученням, які містяться в матеріалах справи, та на які посилався у своїх доводах в обґрунтування позовних вимог Позивач, у їх сукупності.

Так, визнаючи наявність заборгованості по передплаченим коштам, апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що представлені Позивачем в якості доказів копії рахунків-фактур, як і представлених ним платіжних доручень, на підставі яких здійснювались відповідні платежі, не містять відомостей - на виконання саме якої угоди вони вчинялись та призначень таких платежів, як передплати за конкретною угодою.

Крім того, судом апеляційної інстанції безпідставно не було прийнято до уваги і те, що згідно Специфікації від 10.05.2012 року останнім терміном поставки товару, встановленим сторонами за Договором № 1/05 - до 01.04.2013 року, тоді як лист № 01/04-3 про відмову від поставки частини товару Позивач направив Відповідачу тільки 01.04.2013 року, тобто - поза межами встановлених між сторонами термінів такої поставки, фактично - безпідставно, оскільки мотивував таку відмову тільки неможливістю прийняти товар за попередньо погодженою ціною.

При цьому, питання дотримання сторонами у повній мірі та належним чином умов Договору № 1/05, з урахуванням Додаткової угоди від 10.05.2012 року та Додатків №№ 1, 2 (Специфікацій), у тому числі - щодо поставки обумовленої між сторонами усієї кількості товару та його асортименту, апеляційним судом взагалі не досліджувалось, як і не враховувались з цього приводу доводи Відповідача, у яких останній заперечував наявність у нього перед Позивачем боргу, звертаючи при цьому увагу суду на відсутність у Позивача, до пред'явлення даного позову, будь-яких до нього вимог (претензій).

З огляду на таке, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 99 та 101 ГПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, а також вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 43 ГПК України, щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, та про всебічність, повну і об'єктивність розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не приділив у повній мірі уваги, як вимогам вищезазначених норм матеріального права та правовідносинам, які мали місце між сторонами, умовам Договору № 1/05, з урахуванням Додаткової угоди від 10.05.2012 року та Додатків до них, так і вказаним вище обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору.

Крім того, визнавши обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги КП "Промжилбуд", суд апеляційної інстанції, пославшись фактично тільки на те, що судовим рішенням у господарській справі № 923/1245/14 було встановлено наявність передплачених Позивачем та неповернутих Відповідачем коштів, яке підтверджувалось висновком судово-економічної експертизи, не звернув належної уваги на те, що в зазначеному експертному висновку вказувалось саме на відсутність первинних бухгалтерських документів та регістрів бухгалтерського обліку КП "Промжилбуд", які могли підтверджувати поставку йому АФР "Білозерський" фруктів.

З огляду на таке, постанову суду апеляційної інстанції, якою було скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у позові, не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому, така підлягає скасуванню.

Водночас, рішення суду першої інстанції про відмову в позові, яке було прийнято у повній відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому, вказане судове рішення підлягає залишенню його без змін.

Таким чином, касаційна скарга АФР "Білозерський" про скасування постанови суду апеляційної інстанції про задоволення позову у даній справі та про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, підлягає її задоволенню повністю.

Водночас, підлягає також скасуванню і додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 29.09.2015 року про стягнення з Відповідача на користь Позивача 1000,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв'язку із задоволенням касаційної скарги, з урахуванням положень ст. 49 ГПК України про розподіл судових витрат, господарський суд відшкодовує витрати стороні, на користь якої відбулося рішення і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 200,00 грн., пов'язані з розглядом касаційної скарги у даній справі, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, відшкодовуються АФР "Білозерський" за рахунок КП "Промжилбуд".

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Агрофірми радгоспу "Білозерський" задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 року та його додаткову постанову від 29.09.2015 року у справі №923/665/15 скасувати повністю, а рішення господарського суду Херсонської області від 07.07.2015 року залишити без змін.

3. Стягнути з Колективного підприємства "Промжилбуд" (75000, Херсонська обл., с.м.т. Білозерка, пров. Харченко, 28/1, , с. Дніпровське, вул. Центральна, 3 код ЄДРПОУ 004 на користь Агрофірми радгоспу "Білозерський" (75003, Херсонська обл., Білозерський район, с. Дніпровське, вул. Центральна, 3 ) 2400,00 грн. (дві тисячі чотириста грн.) грн. 00 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Зобов'язати господарський суд Херсонської області видати відповідний наказ.

Головуючий - суддя Малетич М.М.

Судді Круглікова К.С.

Мамонтова О.М.