КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Справа№ 910/28184/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Мальченко А.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Евін А.К., дов. № 5 від 21.09.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.12.2015 року

по справі № 910/28184/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Спецзапчасть-груп"

про розірвання договору №20/15 та про стягнення 92 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лавіком" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецзапчасть-груп" та просить суд розірвати договір №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 та стягнути 92000,00 грн. попередньої оплати за вказаним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов укладеного між сторонами договору, оскільки у нього відпала потреба у придбанні товару, у зв'язку з чим останній просить суд розірвати договір №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 та стягнути з відповідача 92000,00 грн. попередньої оплати за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/28184/15 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лавіком" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/28184/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 14.01.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком" у справі № 910/28184/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 р. у справі № 910/28184/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О., у зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016р. у справі № 910/28184/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком" прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 16.02.2016р..

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/28184/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лавіком" (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецзапчасть-груп" (надалі - покупець) було укладено договір № 20/15 купівлі-продажу товарів (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 до умов якого продавець продає, а покупець купує товари у номенклатурі і по ціні та в строки, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 7.1 покупець зобов'язується здійснити 100% передоплату за товар, згідно рахунку. Умови оплати можуть змінитися за погодженням сторін та вказуються в специфікації (п.7.1).

Сторони мають право достроково розірвати угоду в разі невиконання однією з них умов договору, про що вони повідомляють рекомендованим листом іншу сторону за один місяць до дати розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в специфікації №1 від 20.05.2015 сторони погодили вартість товару у розмірі 139000,00 грн., умови оплати: 80% попередня оплата протягом 3-х банківських днів з моменту підписання даної специфікації, 20% протягом 5 банківських днів за фактом отримання товару покупцем, термін поставки: 14 робочих днів з моменту надходження всієї суми попередньої оплати на поточний рахунок продавця.

Відповідно до платіжних доручень та банківських виписок з рахунку позивачем було перераховано відповідачу 29.05.2015 - 60000,00 грн., 03.06.2015 - 2000,00 грн., 05.06.2015 - 2000,00 грн., 10.06.2015 - 2000,00 грн., 16.06.2015 - 2000,00 грн., 19.06.2015 - 2000,00 грн., 23.06.2015 - 3000,00 грн., 24.06.2015 - 3000,00 грн., 25.06.2015 - 3000,00 грн., 26.06.2015 - 4000,00 грн., 30.06.2015 - 3000,00 грн., 02.07.2015 - 3000,00 грн., 06.07.2015 - 3000,00 грн., а всього на суму 92000,00 грн.

Відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків станом на 18.08.2015 позивачем було перераховано відповідачу 92000,00 грн.

25.08.2015 позивач надіслав відповідачу повідомлення за вих.№20-1 від 25.08.2015 (отримано відповідачем 31.08.2015), в якому просив повернути суму попередньої оплати, у зв'язку з тим, що станом на 25.08.2015 відповідач не розпочав виконання замовлення позивача, а потреба у придбанні товару відпала.

23.09.2015 відповідачу було направлено повідомлення за вих.№23-1 про розірвання договору №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015, яке було отримано відповідачем 28.09.2015.

За своєю правовою природою вказаний Договір, є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч. 1,2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що відповідно до специфікації №1 від 20.05.2015 до договору, виконання відповідачем зобов'язання по поставці товару позивачу є зустрічним по відношенню до зобов'язання позивача по сплаті авансового платежу в розумінні ст. 538 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, настання строку поставки товару відповідачем поставлено в залежність від отримання ним 80 % авансового платежу від позивача, оскільки вартість товару визначена сторонами у специфікації №1 від 20.05.2015 до договору склала 139000,00 грн., то розмір 80% попередньої оплати склав відповідно 111200,00 грн.

З матеріалів вбачається, що позивачем було сплачено відповідачу тільки 92000,00 грн. попередньої оплати, отже у відповідача не настав обов'язок поставити позивачу товар, оскільки має місце прострочення попередньої оплати вартості товару позивачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно положень ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Внесення авансового платежу в даному випадку є в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України та ст. 221 Господарського кодексу України встановленою договором дією кредитора (позивача), невчинення якої унеможливлює виконання боржником (відповідачем) свого обов'язку по поставці товару у строк, чітко встановлений специфікацією №1 від 20.05.2015 до договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовна вимога про розірвання договору є необгрутованою, оскільки позивачем не надано суду доказів порушення його прав відповідачем, а навпаки матеріалами справи підтверджується прострочення попередньої оплати вартості товару позивачем.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача передоплати у розмірі 92000,00 грн. за договором №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про розірвання договору.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/28184/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/28184/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/28184/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

А.О. Мальченко