КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 911/4834/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" на рішення господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі № 911/4834/15 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський

маслосирзавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Росер"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Тетіївське МГ"

про розірвання договору лізингу

за участю представників сторін:

позивача-Нечаєнко О.О. за довіреністю, Чорний С.М. директор

відповідача- Пелех В.В., Кузик Т.С. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 911/4834/15 від 14.12.2015р. відмовлено ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" до ТОВ "Росер" у задоволенні позову про розірвання договору оперативного лізингу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, просить рішення господарського суду скасувати.

Представники відповідача, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду - без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причина суду не відома.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначив, що за ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст.102 ГПК України, розписку про обізнаність сторін про розгляд справи 04.03.2013р., відсутність будь-яких клопотань, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у його відсутність..

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 01.08.2012 між ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" (лізингодавець) та ТОВ "Росер" (лізингоодержувач) укладено договір оперативного лізингу (оренди) №РС01082012, за умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу обладнання, визначене додатком до договору, у лізинг (оренду), строком на 60 місяців, а відповідач зобов'язався прийняти обладнання в користування та здійснювати щомісячні платежі.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся з позовом про розірвання договору, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем не отримано всіх дозвільних документів необхідних для повного комплексу виробництва, а також на те, що обладнання за спірним договором не передавалось відповідачу. Крім того, позивач зазначив, що він продав обладнання та частину нерухомого майна третій особі, а отже на думку позивача відбулась істотна зміна обставин, а саме втрата довіри позивачем до відповідача, а також позивач не є власником обладнання, що підлягало передачі за спірним договором.

Відмовляючи у задоволення позову, господарський суд виходив з того, що саме на позивача за спірним договором покладено обов'язок отримання дозвільних документів та сповіщення відповідача щодо отримання обладнання. позивачем не доведено наявності підстав для розірвання спірного договору.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач вказує на наступне. Суд не врахував направлення відповідачу повідомлення про розірвання договору оперативного лізингу. Відповідач на підставі повідомлення про розірвання договору звернувся до суду з позовом про стягнення упущеної вигоди, який господарським судом Вінницької області залишений без задоволення. Це свідчить проте, що права відповідача не порушені, оскільки не є молокопереробним підприємством, не має відповідних дозволів на переробку молочної сировини, отже не можу використовувати обладнання у законний спосіб. Не враховано, що за умовами договору не можна допускати до роботи на обладнанні некомпетентних осіб, оскільки відповідач відмовився від отримання дозвільної документації, відмова позивача від договору є правомірною. Не взяти до уваги, в порядку ст. 35 ГПК України рішення господарського суду Вінницької області та Рівненського апеляційного господарського суду №№ 902/1821/14, 902/641/15, 902/221/14.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 773 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Аналогічні положення передбачені сторонами у п. 6.1, п. 11.2.1 договору оперативного лізингу.

Підстави для зміни або розірвання договору встановлено ст. 651 ЦК України. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, інші підстави зміни або розірвання договору (крім істотного його порушення) можуть встановлюватись, зокрема, договором. Змінити або розірвати договір, якщо згода сторін про це не досягнута, можна на вимогу зацікавленої сторони у судовому порядку і лише при наявності певних підстав. Такими підставами, відповідно до частини 2 цієї статті, є: істотне порушення договору другою стороною; та інші випадки встановлені договором або законом. Кодекс визначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтями 7 та 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингоодержувача відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку та право вимагати розірвання договору лізингу.

Отже, законодавством передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів лізингу в односторонньому порядку, тобто, передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд послався на п. 5.3 договору і зазначив, що саме на позивача покладається обов'язок отримання дозвільних документів та сповіщення відповідача щодо отримання обладнання, та не звернув увагу на те, що позивач, як виробник молочної продукції вже має необхідний перелік документів та дозволів на обладнання, сировину, тощо, проте не врахував, що до його експлуатації можуть бути допущені лише квалифіковані працівники.

В судовому засіданні представники відповідачів не заперечували, що навчання серед його працивників не проводилось.

Крім того, місцевий суд не дослідив, що за умовами п. 11.3 відповідач, за вимогою позивача повинен отримати та надати необхідні документи, що стосуються договору або виконання вимог законодавства по відношенню до експлуатації обладнання. Пунктом 12.1 на відповідача покладений обов'язок отримання необхідних дозволів на використання обладнання, своєчасного проходження реєстрації, інших необхідних процедур, правил експлуатації обладнання, виконувати рекомендації та інструкції позивача та його експлуатацію по цільовому призначенню. При цьому, відсутність у відповідача дозвільних документів, є підставою для розірвання договору оперативного лізингу відповідно до п.16.2.5 укладеного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Росер» про стягнення збитків з ТОВ "Погребищенський маслосирзавод", господарський суд Вінницької області у справі № 902/641/15 зазначив, що доказів передачі обладнання, а саме акту приймання-передачі не має; ТОВ «Росер» не надано дозвільних документів, необхідних для повного комплексу виробництва, що свідчить про те, що обладнання не могло передаватись ТОВ «Росер» для користування, та останній не міг у законний спосіб виробляти молочну продукцію, що також підтверджується постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 у справі № 902/221/14.

Таким чином, відповідно до частини 2 ст. 651 ЦК України наявне істотне порушення договору другою стороною- відповідачем у справі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" задовольнити, рішення господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі № 911/4834/15- скасувати.

Прийняти нове рішення. Позовні вимоги ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" задовольнити. Вважати розірваним договір оперативного лізингу № РС01082012 від 01.08.2012 укладений між ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" (лізингодавець) та ТОВ "Росер" (лізингоодержувач).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росер» (09100 Київська області Біла Церква вул. Товарна 35, код 35942281) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" (22220 Вінницька області м. Погребище вул. Київська 61, код 00444518) судовий збір в розмірі 2 557, 80грн. ( дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім грн.. 80 коп.) за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Матеріали справи повернути, доручити господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров