ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 907/953/13

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ»

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015р.

у справі № 907/953/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», м.Київ

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Загаття Іршавського району Закарпатської області

до відповідача- 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатський завод малих архітектурних форм», м.Мукачево

про стягнення заборгованості,

з участю представників :

від скаржника - Пилат Т.І.

від відповідача-1 - не з»явився

від відповідача-2 - не з»явився

В ході судового засідання представнику позивача права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК України роз"яснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Відповідач-1 - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в судове засідання 24.02.2016р. повноважних представників не скерував, подав суду клопотання від 22.02.2016р. (вхідний номер 01-04/1421/16 від 22.02.2016р.), в якому просить розгляд апеляційної скарги відкласти у зв'язку з неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні повноважного представника. Оцінюючи подане скаржником клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). З огляду на викладене та зважаючи на те, що відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК України, є обов'язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, колегія суддів в задоволенні клопотання відповідача-1 відмовляє та вважає за можливе, враховуючи повідомлення всіх сторін про дане судове засідання, розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015р. у справі № 907/953/13 (суддя Ремецькі О.Ф.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», м.Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Загаття Іршавського району Закарпатської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатський завод малих архітектурних форм», м.Мукачево про стягнення заборгованості відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» від 23.11.2015р. № 103 про поновлення пропушеного строку пред»явлення наказу господарського суду Закарпатської області від 25.11.2013р. у справі № 907/953/13.

Не погоджуючись з даною ухвалою скаржник - Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в порушення статті 43 ГПК України господарський суд не вжив заходів, спрямованих на всебічне, повне і об»єктивне встановлення всіх обставин справи, оскільки, як зазначає скаржник, банк пропустив строк для пред»явлення наказу до виконання з вини державного виконавця, який не виконав приписи ч.1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» щодо його обов»язку скерування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу лише рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того, як зазначає скаржник, банк не міг звертатися повторно в органи Державної виконавчої служби з виконавчим документом для відкриття виконавчого провадження та проведення стягнення заборгованості, оскільки банку не було повернуто оригінал наказу.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.10.2013р. у справі №907/953/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Піреус Банк МКБ", м. Київ до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, с. Загаття Іршавського району та до товариства з обмеженою відповідальністю „Закарпатський завод малих архітектурних форм", м. Мукачево про стягнення заборгованості за Кредитним договором №127 від 30.01.2008р. в сумі 1587656,83 грн., в тому числі: суми основного боргу по кредиту: 950 000,00 грн., суми нарахованих і несплачених відсотків: 593 460,34 грн., суми пені за несвоєчасну сплату основного боргу: 3 089,92 грн., суми пені за несвоєчасну сплату процентів: 7 780,17 грн., штрафу за прострочення заборгованості понад 60 днів в сумі: 33326,40грн. шляхом звернення стягнення на належний на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Закарпатський завод малих архітектурних форм" Предмет застави по Договору застави обладнання № 127/2008-2 від 30.01.2008 р. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №127 від 30.01.2008р. в сумі 1587656,83 грн., за рахунок реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а саме: деревообробне обладнання, що перелічене у додатку № 1 до договору застави задоволено повністю.

25.11.2013р. видано накази №907/953/13 на виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 29.10.2013р. у справі №907/953/13.

19.12.2013р. наказ був направлений в районний відділ Державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції для примусового виконання.

15.01.2014р. державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.10.2015р. Банк звернувся до відділу ДВС із запитом щодо надання інформації про хід виконавчого провадження. Листом від 08.10.2015р. начальником відділу ДВС було повідомлено стягувача про те, що 31.07.2014р. державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві та направлена стягувачу разом з наказом тільки 26.12.2014р. простою кореспонденцією. Однак, дане відправлення до Банку не надходило.

23.11.2015р. господарським судом Закарпатської області одержано заяву від Публічного акціонерного товариства „Піреус Банк МКБ", м. Київ про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу господарського суду Закарпатської області від 25.11.2013р. про примусове виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 29.10.2013р. у справі №907/953/13 до виконання

Відповідно ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року у справі № 18-рп/2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 ст.116 ГПК України встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Як вбачається з матеріалів заяви вих. №103 від 23.11.15 (вх. № господарського суду Закарпатської області 02.5.1-14/16736/15 від 23.11.15) про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, заявник в якості доказів поважності пропущення строку для пред'явлення наказу №907/953/13 від 25.11.2013 до виконання подав лист ДВС від 08.10.2015р., який направлений стягувачу на його звернення щодо надання інформації про хід виконавчого провадження. Зазначає, що оскільки державним виконавцем у порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження" постанова про повернення виконавчого документа була направлена стягувачу простою кореспонденцією, а не рекомендованою з повідомленням про вручення у зв'язку з відсутністю поштово-марочної продукції, наявні підстави для поновлення строку пред'явлення наказу до виконання. Також просив суд врахувати, що норми Закону не покладають на стягувача обов'язок перевіряти дії державного виконавця в ході виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред'явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Однак, поважних причин для відновлення пропущеного процесуального строку заявником - ПАТ „Піреус Банк" не наведено. При цьому, судом надана оцінка доводам заявника, а також те, що позивачем не подано суду жодних доказів неможливості отримати інформацію щодо виконавчого провадження інакше, ніж у спосіб, що передбачений ч.1 ст. 31 Закону України „Про виконавче провадження" до моменту завершення строку пред'явлення наказу до виконання, який з урахуванням строку перебування його на примусовому виконанні сплинув 01.08.2015р.

Зокрема, відповідно до вимог пункту 3.3. Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого Наказом Мінюсту України № 43/5 від 20.05.2003 року, відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія. Пункт 5.2. Положення зазначає, що право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь. згідно п. 3.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень до Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення таких виконавчих дій: про закінчення виконавчого провадження (дата винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, підстава закінчення виконавчого провадження). Згідно п. 3.3 даного положення відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру протягом двох робочих днів після їх проведення або надходження повідомлення про їх проведення.

Внесення інформації щодо прийняття держаним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві до Єдиного державного реєстру не оспорюється сторонами.

Не надсилання відділом державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції постанови від 31.07.2014 про повернення виконавчого документа та оригіналу наказу господарського суду не свідчить про поважність причини пропуску строку встановленого законодавством для пред'явлення наказу суду до виконання. Наведене ґрунтується на тому, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Інших доказів поважності причин пропуску процесуального строку пред'явлення наказу до виконання позивачем суду не подано та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,91,99,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015р. у справі № 907/953/13 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Закарпатської області.

6. Повний текст постанови складено « 25» лютого 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Галушко Н.А.