РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа №910/31564/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Фідель СК"

До Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова

компанія "Оранта"

Про стягнення 19 171,04 грн.

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Свечкіна О. О. (дов. від 16.09.2015)

Від відповідача: Кучма О.Л.(дов. від 09.12.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 01.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача 19 171, 04 грн., з яких 5 753, 92 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 337, 67 грн. 3 % річних, 2 969, 81 грн. пені, 10 109, 64 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 порушено провадження у справі №910/31564/15 та призначено до розгляду на 12.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 задоволено клопотання представника позивача про участь представника у судовому засіданні в режимі відео конференції, розгляд справи відкладено на 02.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 розгляд справи відкладено на 18.02.2016.

18.02.2016 судове засідання з розгляду справи не відбулося. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 продовжено в порядку ст. 69 ГПК України строків розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 01.03.2016.

В судове засідання 18.02.2016 представники сторін з'явились, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги вмотивовані положеннями ст. 993, 1166, 1188 ЦК України, ст. 25, 27 ЗУ "Про страхування", ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач заперечує проти розміру суми страхового відшкодування, заперечує проти нарахування пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.06.2013 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Фідель СК" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір № 00576/2013-ТС страхування транспортних засобів, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані в тому числі з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

25.06.2013 у місті Одесі по вулиці Грушевського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "ВАЗ 2108", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_5.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія транспортного засобу марки "ВАЗ 2108", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 12.07.2013.

Відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 12.07.2013 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до Висновку № 124/13 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 - власнику автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного 05.07.2013 ФОП - ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 8 387, 96 грн. з урахуванням ПДВ 1 397, 99 грн. на змінні запчастини; вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 5 737, 42 грн. з урахуванням ПДВ 782, 87 грн.

16.07.2013 позивачем на підставі наданих документів було складено страховий акт та призначено до виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 5 144, 92 грн.

Позивачем, згідно з видатковим касовим ордером від 16.07.2013, здійснено безпосередньо ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування в розмірі 5 144, 92 грн.

В квітні 2014 позивач направив на адресу відповідача вимогу в порядку суброгації вих. № 168/14 від 22.04.2014, якою просив відповідача здійснити виплату в розмірі 5 753, 92 грн. (виплачене страхове відшкодування - 5 144, 92 грн., витрати на проведення експертизи вартості збитку - 450, 00 грн., витрати на здійснення телеграфного повідомлення - 159, 00 грн.). Згідно тверджень відповідача зазначена вимога позивача була ним отримана 25.04.2014.

Оскільки, відповідач вимогу позивача залишив без відповіді та задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні ДТП, зобов'язаний відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, розмір якої за вирахуванням франшизи та з урахуванням ліміту відповідальності, становить 5 753, 92 грн. В зазначену суму позивачем включені витрати на проведення експертизи в розмірі 450, 00 грн. та витрати на телеграф в розмірі 159, 00 грн. Крім того, позивач нарахував відповідачу 337, 67 грн. 3 % річних за період прострочення з 17.07.2013 по 30.06.2015, 2 969, 81 грн. пені за період з 17.07.2013 по 30.06.2015, 10 109, 64 грн. інфляційних втрат за період з 17.07.2013 по 30.06.2015.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно викладеного в листі Вищого господарського суду від 14.01.2014 № 01-06/15/2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування" витрати страхувальника, які не передбачені статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, на проведення автотоварознавчої експертизи, на оплату вартості послуг з оформлення та видачі довідки ДАІ, не входять до суми страхового відшкодування, оскільки такі витрати не є складовою фактичного розміру збитків, а належать до господарських витрат (постанова Вищого господарського суду України від 21.05.2013 N 22-17-25-26/366-07-7922).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено судом, відповідно до Інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ 2108", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", згідно полісу серії АС № 2417812.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50 000,00 грн. та франшизу у розмірі 510,00 грн.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого "ВАЗ 2108", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до страхового акту від 16.07.2013 відповідачем було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 5 144, 92 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 16.07.2013.

З урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 25 Закону України "Про страхування" суд дійшов висновку, що страховий акт від 16.07.2013 та видатковий касовий ордер від 16.07.2013 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а тому реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме видатковий касовий ордер.

Вищевикладена позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 30.07.2013 у справі № 910/3655/13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмірі шкоди - 5 144, 92 грн., завданої при ДТП транспортному засобу "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належним чином доведений.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, у випадку здійснення виплати безпосередньо потерпілій особі.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АС/2417812 встановлено безумовну франшизу у розмірі 510, 00 грн.

Полісом № АС/2417812, також, встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50 000,00 грн.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем здійснено розрахунок вимог виходячи не із здійсненого страхового відшкодування, а із визначеного оцінкою, до суми страхового відшкодування включені витрати які не є складовою фактичного розміру збитків, не здійснено вирахування франшизи у розмірі 510,00 грн., не здійснено вирахування податку на додану вартість, а тому обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача тільки в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 3 852, 05 грн. (5 144, 92 - 510, 00 - 782, 87 = 3 852, 05), а не 5 753, 92 грн. як визначено позивачем.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню частково.

Позивач, окрім іншого заявляє позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення господарського зобов'язання в розмірі 2 969, 81 грн. за період з 17.07.2013 по 30.06.2015 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Нарахування пені позивач обґрунтовує положеннями ст. 549 ЦК України, ст. 217, 231, 232 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" регулює саме договірні відносини між суб'єктами господарювання, а зобов'язання сторін в даному випадку не є договірними, і відповідно зазначений закон до правовідносин сторін не застосовується.

Водночас, відповідно до підпункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, чинним законодавством передбачено нарахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Перевіривши розрахунок пені здійснений позивачем суд дійшов висновку про невірне визначення позивачем періоду прострочення. Вимога позивача про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації була отримана відповідачем 25.04.2014, і враховуючи положення п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач зобов'язаний був здійснити страхове відшкодування у строк не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 24.07.2014.

Таким чином, прострочення виплати страхового відшкодування з боку відповідача на користь позивача в даному випадку має місце з 25.07.2014 по 25.02.2015, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, позивачем невірно була розрахована сума страхового відшкодування, і відповідно неправильно був здійснений розрахунок, і в цій частині.

За розрахунком суду, зробленим за допомогою системи ЛІГА, за період прострочення з 25.07.2014 по 25.01.2015 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за порушення зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 626, 35 грн.

Оскільки, з боку відповідача було свідомо допущене порушення права позивача на своєчасну виплату страхового відшкодування, на переконання суду, з огляду на причини пропущення строку позовної давності, порушене право позивача підлягає захисту, не залежно від здійснення відповідачем заяви про застосування строків позовної давності.

Зокрема, судом було враховано місцезнаходження позивача, той факт, що із позовними вимогами про стягнення з відповідача 19 171, 04 грн. позивач вперше звернувся до Господарського суду міста Києва через засоби поштового зв'язку в серпні 2015 року, що позовна заява позивача до відповідача про стягнення 19 171, 04 грн. тричі поверталася ухвалами Господарського суду міста Києва від 02.09.2015, 12.10.2015 та 26.11.2015 відповідно.

Щодо стягнення з відповідача 337, 67 грн. 3 % річних та 10 109, 64 грн. збитків від інфляції суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражаємося в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Викладена правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 р. у справі N 6-49цс12).

Згідно з приписами постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" грошовим слід вважати будь-яке зобов'язаний, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 №10-74/0/4-13).

Таким чином, дія частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Аналогічні висновки містяться у листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві".

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення 337, 67 грн. 3 % річних, 10 109, 64 грн. збитків від інфляції є безпідставними, оскільки дія частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із відшкодуванням збитків та шкоди.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Фідель СК" страхового відшкодування у розмірі 3 852, 05 грн. та пені у розмірі 626, 35 грн.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Фідель СК" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Фідель СК" (65045, м. Одеса, пров. Покровський, буд. 16, ідентифікаційний код 32432114) 3 852 (три тисячі вісімсот п'ятдесят дві) грн. 05 коп. страхового відшкодування, 626 (шістсот двадцять шість) грн. 35 коп. пені та 426 (чотириста двадцять шість) грн. 79 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.03.2016.

Суддя Л.Д. Головатюк