донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.03.2016 справа №905/1152/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4

від позивача: не з`явились
від відповідача:не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від01.10.2015р. (повний текст підписано 02.10.2015р.)
по справі№905/1152/15 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомКомунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь Донецької області
до Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області
простягнення 38 686 700,07грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. по справі №905/1152/15 позовні вимоги Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь, в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу до Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства 9 887 221,04грн. пені, 1 042 221,22 грн. - 3% річних, 19 871 729,15грн. інфляційних втрат.

Комунальне підприємство Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою №2969 від 05.10.2015р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. у справі №905/1152/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. апеляційну скаргу Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства,м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. у справі №905/1152/15 задоволено частково. Рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. (повний текст підписано 02.10.2015р.) у справі № 905/1152/15 скасовано в частині стягнення пені - в сумі 5823174,29грн., 3% річних в сумі 826 362,58грн., інфляційних втрат в сумі 16 468 470,21грн., в цій частині прийняте нове рішення про відмову в задоволені означених позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2016р. у справі №905/1152/15 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. та справу № 905/1152/15 направлено на новий апеляційний розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Чернота Л.Ф., Скакун О.А., Колядко Т.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 29.02.2016р. о 09.30 год.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено у повному обсязі обставини, що мають значення для справи, в тому числі - майнового стану відповідача. Також апелянт зазначає,що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою положення договорів про організацію взаєморозрахунків №375Е/69 від 13.08.2015р., №375Е/68 від 13.08.2014р., №5/375/1від 13.08.2015р., укладення яких у світлі правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 25.03.2014р., 23.09.2014р. та 19.09.2014р., доведеної до відома місцевого суду, унеможливлює стягнення нарахованих сум; надання позивачем неякісних послуг без необхідної дозвільної документації; безпідставність нарахування пені з 07.05.2015р. у світлі положень ст.2 Закону України від 13.01.2015р. №85-VІІІ.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на те, що перерахування коштів відбулося до подання позову до суду не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

17.02.16 через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. по справі №905/1152/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області без задоволення.

Крім того, 26.02.16р. від Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь засобами електронного звязку на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов додаток до відзиву на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. по справі №905/1152/15 є законним і обґрунтованим.

29.02.2016р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт просить рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. по справі №905/1152/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь Донецької області до Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області про стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. було продовжено строк розгляду апеляційної скарги Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. у справі №905/1152/15 на п'ятнадцять днів до 09.03.16р. та оголошено перерву.

Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Маріуполь, Донецької області №905/1152/15 відкладено на 09.03.16р. о 11 год. 00 хв.

09.03.2016р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду(засобами електронного звязку) від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №905/1152/15 на іншу дату.

Сторони про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, проте до суду не прибули.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. явка представників сторін не була визнана обовязковою.

Враховуючи викладене та приписи ст.101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами та за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2013р. між Комунальним підприємством Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства (Споживач), в особі начальника ОСОБА_5, діючого на підставі Статуту, затвердженого Рішенням Маріупольської міської рад №6/21-2236 від 21.08.2012р. зі змінами, з однієї сторони, і Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу (Постачальник), в особі директора Маріупольського виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» ОСОБА_6, діючого на підставі Положення та довіреності №03-06 від 25.12.2012р. з іншої сторони був укладений Договір №3 про надання послуг централізованого питного водопостачання, відповідно до умов якого Постачальник зобовязався протягом дії строку Договору надавати послуги Споживачу з централізованого водопостачання, а Споживач зобовязався прийняти та оплати надані послуги.

Положеннями п.1.2 Договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що Постачальник буде надавати послуги з розподілу води та водовідведення (Код 36.00), а кількість повинна бути визначена в Додатку №1.

На виконання своїх зобовязань,які передбачені п.1.2 Договору сторони склали та підписали Додаток №1 від 21.11.2013р., відповідно до якого Постачальник надає послуги з питного водопостачання в період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. в обсязі 66 500,00 тис. м3.

Згідно з п.2.1 Договору Постачальник повинен надати Споживачу послуги з централізованого водопостачання, що відповідає нормам ТУ У 41.0-2:2005 від 17.08.2010р., та на підставі дозволів Міністерства охорони здоровя.

За умовами п.3.1 Договору ціна наданих послуг становить 77 805 000,00 грн. ОСОБА_3 на послугу з питного водопостачання за 1 м3 становить 1,00грн. без врахування податку на додану вартість, ставка якого дорівнює 17%.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати Споживачем після предявлення Постачальником рахунку на оплату послуг, з урахуванням підписаного акту. Споживач самостійно здійснює поточні платежі за поставку води рівномірно протягом місяця по 1/3 частини платежу в наступні періоди: 10, 20 числа поточного місяця, виходячи з узгодженої кількості води та чинного на цей період часу тарифу. Остаточний розрахунок за поставлену кількість води за минулий місяць Споживач здійснює на підставі підписаного акту, платіжним дорученням з урахуванням поточних оплат в передостанній робочий день місяця.

Відповідно до п.6.1.3 Договору кількість поданої води оформлюється двостороннім актом із зазначенням місяця, в якому здійснювалась поставка води, номер договору, показань приладів обліку або розрахунків. Споживач зобовязаний за свій рахунок придбати та встановити прилади обліку питної води.

Крім того, щомісячно сторони повинні складати та підписувати акт-рахунок, що фіксує кількість поданої води.

Як зазначено у п.7.3 Договору споживач за порушення умов Договору щодо строків внесення оплати за послуги централізованого постачання зобовязаний сплатити Постачальнику штраф (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також сторонами був підписаний Додаток №2 до Договору №3 від 21.11.2013р., в якому був визначений порядок його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою №2 до Договору №3 від 21.11.2013р. сторони змінили ціну Договору, яка складає 117 306 000,00грн., а також встановили, що тариф на послугу з питного водопостачання за кубічний метр ставитиме 1,47грн. без врахування податку на додану вартість, який відповідно становить 20%. Також був визначений новий строк надання послуг з централізованого водопостачання, який становить період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем за період з 01.05.2014р. по 30.06.2015р. було надано відповідачу послуг з централізованого водопостачання на загальну суму 101748186,79грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами №№2, 2а, 14 від 31.05.2014р., №№2, 2а, 15 від 30.06.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.07.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.08.2014р., №№2, 2а, 15 від 30.09.2014р., №№2, 2а, 15 від 31.10.2014р., №№2, 2а, 16 від 30.11.2014р., №№2, 2а, 16 від 31.12.2014р., №№2, 2а, 16 від 31.01.2015р., №№2, 2а, 15 від 28.02.2015р., №№2, 2а, 15 від 31.03.2015р., №№2, 2а, 15 від 30.04.2015р., №№2, 2а, 15 від 31.05.2015р., №№2, 2а, 15 від 30.06.2015р. (а.с.а.с.18-20, 25-27, 32-34, 39-42, 47-49, 53, 54, 60-62, 67-69, 74-76, 81-83, 88-90, 95-97, 102-104, 109-111 т.1,), в яких було визначено місце встановлення та підключення водомірів, покази приладів обліку, кількість поданої води. Згадувані акти підписані сторонами без зауважень та застережень.

Крім того, для забезпечення виконання грошових зобовязань, підтверджених вказаними актами, позивачем складалися рахунки-фактури №№1115, 1119, 1160,1161, 1163, 1167, 1210, 1211, 1215, 1220, 1264, 1265, 1269, 1273, 1318, 1319, 1322, 1327,1373, 1377, 1381, 1410, 1411, 1415, 1419,1441, 1442, 1444, 1448, 1469, 1470, 1, 6, 27, 28, 30, 34, 52, 53, 56, 61, 81, 82, 85, 90, 110, 109, 112, 117, 155, 156, 164, 158, 202, 203 (а.с.а.с.21-24, 28-31, 35-38, 43-46, 50-52, 56-59, 63-66, 70-73, 77-80, 84-87, 91-94, 98-101, 105-108, 112-115 т.1).

Разом з тим, відповідач не в повному обсязі здійснив оплату наданих послуг, про що свідчить складені і підписані сторонами відповідно до постанови КМУ №375 від 04.06.2015р. акти про наявність та обсяг заборгованості станом на 01.07.2015р. (а.с.17 т.1) та на 01.08.2015р. (а.с.а.с.135, 136 т.1), з яких вбачається, що за травень грудень 2014р. в межах правовідносин за договором №3 від 21.11.2013р. у відповідача перед позивачем існувала заборгованість в розмірі 43225475,4грн., а січень-червень 2015р. така заборгованість становить 27380994,28 грн.

Встановлено, що в матеріалах справи містяться договори про організацію взаєморозрахунків №375Е/69 від 13.08.2015р. на суму 13816280,21грн. (а.с.а.с.137-141 т.1), №375Е/68 від 13.08.2014р. на суму 20595069,03грн. (а.с.а.с.142-146 т.1) та №5/375/1 від 13.08.2015р. на суму 4996045,19грн. (а.с.а.с.147-150 т.1).

Відповідно до умов договорів, їх часниками цих договорів, є, у тому числі позивач та відповідач, а умови розділу їх розділу 2 передбачають перерахування Управління Державного казначейства відповідної суми коштів визначеній стороні договору, яка, в свою чергу, має не пізніше наступного дня (пп.3 п.13) перерахувати цю суму наступній стороні, і так до відповідача, який перераховує цю суму позивачеві для погашення у її розмірі заборгованості за послуги водопостачання у 2014р. згідно з договором від 21.11.2013р. №3.

Крім того, у підпункті 2 п.13 цих договорів сторони зобовязались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості, а у п.18 сторони засвідчили, що після виконання договорів про організацію взаєморозрахунків, які згідно п.16 набирають сили з моменту їх підписання, не матимуть одна до одної претензій стосовно їх предмету.

Відповідачем, для погашення заборгованості за послуги водопостачання спожиті у 2014р. згідно з Договором №3 від 21.11.2013р., на рахунок позивача було перераховано: відповідно до Договору №375Е/69 від 13.08.2015р. 13816280,21грн., у тому числі з ПДВ у сумі 2302713,37грн., відповідно до Договору №375Е/68 від 13.08.2014р. 20595069,03грн., у тому числі з ПДВ у сумі 3432511,51грн.; відповідно до Договору №5/375/1 від 13.08.2015р. 4996045,19грн., у тому числі з ПДВ у сумі 832674,20грн., а усього 39407394,43грн. разом з ПДВ.

Але, на підставі п.7.3 Договору №3 від 21.11.2013р. та ст.ст.258, 549-551 Цивільного кодексу України відповідачу за порушення строків внесення плати за послуги централізованого водопостачання була нарахована пеня за період з 24.07.2014р по 24.07.2015р. на загальну суму 11519079,97грн. Також за період з 31.05.2014р. по 24.07.2015р. позивачем було нараховано 3% річних від заборгованості на загальну суму 1118359,58грн. та суму інфляційних втрат, яка становить 26049260,46 грн. Зі змісту розрахунку (а.с.9 т.1) вбачається, що базою для нарахування заявлених до стягнення коштів Позивачем була визначена заборгованість за травень 2014р. червень 2015р., сукупний розмір якої визначався сумою 70606469,68грн.

Суд першої інстанції, перевіривши правильність здійснених розрахунків, частково задовольнив позовні вимоги Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Спірні правовідносини по даній справі регламентуються положеннями Договору та Законом України Про питну воду та питне водопостачання, а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

З позовної заяви вбачається, що сутність заявленого позову полягає у спонуканні відповідача до примусового виконання обовязку зі сплати коштів за отримані послуги водопостачання та застосуванні наслідків його невиконання у вигляді додаткового стягнення пені, 3% річних та інфляційної індексації.

Пунктом 1 ч.2 с.22 Законом України Про питну воду та питне водопостачання визначено, що споживач питної води зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання, що також узгоджується з п.6.1.1 укладеного між сторонами Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від своєчасної плати за фактично отримані послуги з водопостачання згідно рахунків-фактури позивача у повному обсягу не пізніше передостаннього робочого дня місяця, що слідує за оплачуваним, з урахуванням чого висновок місцевого суду щодо належних дат проведення розрахунків:

- за травень 2014р. до 29.06.2014р.;

- за червень 2014р. до 28.07.2014р.;

- за липень 2014р. до 27.08.2014р.;

- за серпень 2014р. до 29.09.2014р.;

- за вересень 2014р. до 30.10.2014р.;

- за жовтень 2014р. до 27.11.2014р.;

- за листопад 2014р. до 30.12.2014р.;

- за грудень 2014р. до 29.01.2015р.;

- за січень 2015р. до 26.02.2015р.;

- за лютий 2015р. до 30.03.2015р.;

- за березень 2015р. до 29.04.2015р.;

- за квітень 2015р. до 28.05.2015р.;

- за травень 2015р. до 29.06.2015р.;

- за червень 2015р. до 30.07.2015р.

Статтею 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Тому нездійснення відповідачем розрахунків за отримані послуги у вказані періоди зумовлює висновок про наявність порушення грошових зобовязань у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, та дає підстави вважати відповідача таким, що прострочив їх виконання згідно із ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Але, такий висновок, до якого, частково задовольняючи позовні вимоги через усунення недоліків у розрахунку, дійшов місцевий суд, є вірним виключно відносно тих грошових зобовязань, строк виконання яких на момент прийняття оскаржуваного рішення визначався умовами договору про надання послуг централізованого питного водопостачання №3 від 21.11.2013 р.

Наслідком укладання 13.08.2015р. (в перебігу розгляду справи місцевим судом) за участю позивача та відповідача договорів про організацію взаєморозрахунків №375Е/69, №375Е/68, №5/375/1, спрямованих, у тому числі забезпечити погашення заборгованості, що утворилась у 2014р. за договором про надання послуг централізованого питного водопостачання №3 від 21.11.2013р., є відповідна зміна порядку і строків проведення розрахунків за отримані у 2014р. послуги з водопостачання на загальну суму 39407394,43грн., яка, в свою чергу, входить до суми основного боргу 70606469,68грн., що виступала базою для нарахування стягуваних у цій справі пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Тому, зміна вказаних параметрів виконання грошового зобовязання, яка відбулася 13.08.2015р., зумовлює визначення моменту прострочення охопленої згадуваними договорами про організацію взаєморозрахунків суми в розмірі 39407394,43грн. заборгованості за 2014р. вже умовами таких договорів про організацію взаєморозрахунків, що не було враховано місцевим судом.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками щодо застосування ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у аналогічних справах, сформульованими Верховним Судом України у постановах від 23.09.2015р. у справі № 917/2519/14, від 07.10.2015р. у справі №924/406/14, а також у постанові від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13 на яку також звертав увагу відповідач. За змістом ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України вказане застосування норми матеріального права має враховуватися судами при вирішенні справ, що спростовує доводи місцевого суду відносно нарахування стягуваних сум за період, що передує представленим договорам про організацію взаєморозрахунків.

Беручи до уваги, що у відповідності до умов договорів про організацію взаєморозрахунків відповідач перерахував позивачеві 39407394,43грн., і доказів порушення визначених цими договорами нових умов проведення розрахунків матеріали справи не містять, а сам момент запровадження таких нових умов (13.08.2015р.) перебуває поза межами визначеного позивачем періоду нарахування стягуваних коштів, визначені ст.ст. 611 та 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення виконання грошових зобовязань в межах заявленого позивачем періоду мають визначатися відносно неохопленої договорами про організацію взаєморозрахунків суми боргу в розмірі 31199075,25 (70606469,68 39407394,43), який, за висновком апеляційного суду на підставі співставлення змісту договорів про організацію взаєморозрахунків та актів про наявність і обсяг заборгованості станом на 01.07.2015р. і 01.08.2015р., склався частково за грудень 2014р., а в решті з січня по червень 2015р. Цей висновок також узгоджується із відомостями бухгалтерського обліку сторін щодо зарахування сплачених за договорами про організацію взаєморозрахунків коштів в рахунок погашення відповідних періодів формування заборгованості, представленими (відомостями) у складених та підписаних на вимогу суду актів звірення розрахунків (а.с.а.с.12-14 т.2)

Перерахувавши заявлені позивачем грошові вимоги, колегія суддів встановила, що стягненню з відповідача підлягають суми 3% річних у розмірі 215 858,64грн., інфляційних втрат у сумі 3 403 258,94грн. та суми пені у розмірі 4 064 046,75грн., погоджуючись із місцевим судом щодо відсутності порушення строку позовної давності відносно вимог про стягнення пені, початку відліку періоду прострочення та нарахування інфляційної індексації лише за повний місяць прострочення.

Посилання апелянта на те, що позивач є енергопостачальною організацією, не відповідає загальному розумінню цього поняття за визначенням абз.8 ст.1 Закону України Про електроенергетику та ч.ч.1-3 ст.275 Господарського кодексу України (зважаючи на предмет договору №3 від 21.11.2013р.), - а отже і посилання на ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, як на підставу звільнення відповідача від сплати пені, не приймається апеляційним господарським судом.

Судова колегія залишає поза увагою аргументи апелянта щодо його майнового становища, адже відповідні документи на його підтвердження не були представлені місцевому суду, і аргументів на підтвердження існування перешкод такому наданню з матеріалів справи не вбачається, так само, які не вбачається і звернень відповідача до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення в порядку ст.233 Господарського кодексу України та ст.83 Господарського процесуального кодексу України, незастосування права щодо якого місцевим судом в розглядуваному випадку не може ототожнюватися із наявністю порушення норм процесуального права останнім.

Крім того, зауваження щодо якості водопостачання та підтверджених обсягів (в контексті підписання певних актів у вихідні дні) відхиляється як доказово неспроможним, адже відповідні акти підписані сторонами без зауважень, а належні докази на спростування їх достовірності відповідач всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не представив ані місцевому суду, ані під час апеляційного провадження з урахуванням визначених ст.101 цього Кодексу обмежень. Більш того, розмір заборгованості, яка має виступати базою для нарахування стягуваних в цій справі коштів, визначається також змістом договорів про організацію взаєморозрахунків та актів про наявність і обсяг заборгованості станом на 01.07.2015р. і 01.08.2015р., зауважень щодо достовірності яких скаржником не висувається.

Але, з огляду на допущені місцевим судом порушення норм матеріального права при визначені належних сум простроченої заборгованості на момент прийняття рішення для обрахунку при застосування визначених ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування рішення суду першої інстанції, із прийняттям нового - про часткове задоволення позовних вимог. Отже, за підрахунками Донецького апеляційного господарського суду на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 4 064 046,75грн., 3% річних в сумі 215 858,64грн. та інфляційна індексація в розмірі 3 403 258,94 грн., що за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги і перерозподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства, м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. (повний текст підписано 02.10.2015р.) у справі № 905/1152/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2015р. у справі № 905/1152/15 скасувати в частині стягнення пені - в сумі 5 823 174,29грн., 3% річних - в сумі 826 362,58грн., інфляційних втрат - в сумі 16 468 470,21 грн., в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволені означених позовних вимог, у зв'язку з чим викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

2. Стягнути з Комунального підприємства Маріупольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства (вул. Варганова 7, м.Маріуполь, Донецька область, 87500, ) на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь Донецької області пені - в сумі 4 064 046,75грн, 3% річних в сумі 215 858,64грн., інфляційних втрат в сумі 3 403 258,94грн., судовий збір в сумі 14513, 66 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (вул. К.Лібкнехта, 177а, м.Маріуполь, Донецька область, 87547, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 15 965,02 грн.

4. Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний накази про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 09.03.2016р., оформивши їх у відповідності до приписів ст.18 Закону України Про виконавче провадження.

5. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Л.Ф. Чернота

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 3 - сторонам,1- у справу,1 - ДАГС, 1 - ГСДО