ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.03.16р. Справа № 15/5005/9773/2012
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будбізнеспром-Т", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Супутник", м. Дніпропетровськ

про стягнення 399 431 грн. 80 коп.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будбізнеспром-Т" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Супутник" (далі - відповідач) про стягнення 399 431 грн. 80 коп.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №240912-1 від 24.09.12р., в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.12р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в судовеому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.13р. було зупинено провадження у справі № 15/5005/9773/2012 та направлено копію ухвали суду з копіями матеріалів справи № 15/5005/9773/2012 до Прокуратури Дніпропетровської області для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування в порядку ст. 214 КПК України, та вирішення питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ "Будбізнеспром-Т" і ТОВ "Супутник" за ознаками складу злочинів, передбачених ст.ст. 191, 212, 219, 364-1, 366, 372 КК України.

05.02.16р. до суду від СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла постанова про закриття кримінального провадження від 05.08.15р. Постанова слідчого обґрунтована тим, що під час досудового розслідування документально факт підроблення документів первинної бухгалтерської звітності не підтверджено.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.16р. поновлено провадження у справі № 15/5005/9773/2012, починаючи з 10.03.16р.; справу призначено до розгляду в засіданні на 10.03.16р.

10.03.16р. повноважні представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явилися, витребувані документи до суду не надали. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. В матеріалах справи знаходяться конверти з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.16р., які направлялися на адресу сторін та були повернуті поштою з відмітками "за закінченням терміну зберігання та підприємство не розшукано".

Господарський суд вважає, що сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, оскільки судом було належним чином виконано вимоги ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважних представників позивача та відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.03.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.12р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 240912-1 (далі - Договір), згідно з п.1.1. якого позивач зобов'язується поставити відповідачу товар, загальна кількість, та ціна якого визначаються у додатках до договору (специфікаціях), видаткових накладних та рахунках-фактурах, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1. Договору, позивач відпускає товар відповідачу протягом від 1 до 3 днів з моменту погодження сторонами асортименту, ціни та кількості товару в кожній партії.

Як зазначено у п. 3.2. Договору, передача товару проводиться зі складу позивача або за домовленістю. Перевезення продукції зі складу позивача на склад відповідача, порядок оплати транспортних послуг перевізника, порядок відшкодування витрат по доставці товару визначається додатковим погодженням сторін.

За приписами п. 3.3. Договору, перехід права власності і ризиків на товар з позивача на відповідача відбувається після відвантаження товару на складі позивача.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що товар вважається прийнятим по кількості відповідно до товарно-транспортних документів.

В товарно-транспортних документах на кожну парію товару повинні бути вказані: номер Договору, вантажовідправник, вантажоодержувач, кількість товару і його вартість (п. 3.5. Договору).

Положеннями п. 3.6. Договору передбачено, що для отримання товару відповідач направляє свого представника з довіреністю встановленого зразка на право отримання товару.

Відповідно до п. 3.7. Договору, загальна сума даного договору складається із сумарної ціни товару, вказаної в рахунках-фактурах.

Згідно з п. 3.8. Договору, розрахунки здійснюються на умовах відстрочки платежу протягом 15 календарних днів з моменту поставки партії товару. Дата поставки товару визначається датою підпису накладної або письмовим узгодженням сторін іншим чином.

Відповідно до п. 3.9. Договору, оплата здійснюється шляхом перерахування грошей на поточний рахунок позивача. За домовленістю сторін, розрахунок за поставлений товар може здійснюватися шляхом передачі відповідачем позивачу векселя, на всю суму заборгованості або на її частину.

Як зазначено у п. 4.1. Договору, всі спори, які виникають під час виконання даного Договору, повинні вирішуватися сторонами самостійно, шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони згоди не досягнуть за допомогою переговорів, спір вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у відповідності з діючим законодавством України.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за цим договором відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1. Договору).

На виконання умов вищезазначеного Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 399 431 грн. 80 коп., згідно замовлень відповідача, що підтверджується накладними № 1 від 28.09.12р. (а.с.11) та № 4 від 10.10.12р. (а.с.12).

Як зазначає позивач, в порушення умов Договору відповідач за поставлений товар в передбачені Договором строки не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 399 431 грн. 80 коп., що підтверджується актом звірки від 26.10.12р. (а.с.13), який підписаний зі сторони відповідача без жодних заперечень або зауважень.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 399 431 грн. 80 коп.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених у позовній заяві позивачем обставин не спростував, а навпаки підтвердив та визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с.39).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та визнаними відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Супутник" (49089, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, буд. 142, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будбізнеспром-Т" (49057, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, буд. 162, кім. 14, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 399 431 грн. 80 коп. (триста дев'яносто дев'ять тисяч чотириста тридцять одну грн. 80 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 988 грн. 64 коп. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім грн. 64 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.03.16р.

Суддя ОСОБА_1