ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016р. Справа№ 914/4142/15

За позовом: Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі:

Позивача-1: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

Позивача-2 : Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, Львівської області

Позивача-3: Тернопільської сільської ради, с. Тернопілля, Миколаївського району, Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївцемент, м.Миколаїв, Львівської області

про стягнення збитків, завданих державі внаслідок незаконного видобутку та використання надр (підземних вод) в сумі 1 345 261,72 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від прокуратури: ОСОБА_1 посвідчення № 032118 від 11.02.2015р.

Від позивача-1: не зявився

Від позивача-2: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 02-13/2234 від 18.12.2015р.;

Від позивача-3: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_3 представник за довіреністю № 001818 від 31.12.2015р.

На розгляд господарського суду Львівської області заступником прокурора Львівської області в інтересах держави в особі: позивача-1: Державної екологічної інспекції у Львівській області, позивача-2: Миколаївської міської ради, позивача-3: Тернопільської сільської ради, подано позов, до Публічного акціонерного товариства Миколаївцемент про стягнення збитків, завданих державі внаслідок незаконного видобутку та використання надр (підземних вод) в сумі 1 345 261,72 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.12.2015р. та відстрочено сплату прокурором судового збору, про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

25.01.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду спору.

01.02.2016р. прокуратурою Львівської області подано заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 453/16), в якій просить сягнути з відповідача на користь зведеного бюджету 1 345 216,72 грн. заподіяних державі внаслідок незаконного видобутку та використання надр (підземних вод) збитків.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним. Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено планову перевірку діяльності на відповідність дотримання вимогам природоохоронного законодавства ПАТ «Миколаївцемент» (наказ від 10.04.2013 року №229-і/п, початок перевірки 17.04.2013 року завершення 15.05.2013 року).

За наслідками перевірки складено Акт дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 736/06 від 17.04.-15.05.2013 року.

В акті перевірки серед, іншого, зафіксовано порушення ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра в частині самовільного водокористування (забір та використання підземних прісних вод Дроговизького родовища) без дозвільного документу: спеціального дозволу на користування надрами на виробничі потреби з 01.04.2012 року по 30.04.2013 року.

Видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Згідно з п.9.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 року №389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 року за №767/16783 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) (надалі Методика) розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою: Зсам = 100 х W х Тар, де - W об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м-3; Тар- розмір, грн/100 м-3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

Відповідно до п.325.2 ст. 325 Податкового кодексу України (станом на проведення розрахунку) ставка збору за спеціальне користування підземних вод по Львівській області у 2013 році становила 47,63 грн. за 100 м. куб. Розмір збитків, завданих відповідачем внаслідок самовільного видобування вод упродовж періоду з 01.04.2012 року по 30.04.2013 року включно становить 100 х 28244 м.куб. х47,63 грн./100 м.куб. = 1 345 261, 72 грн. Розрахунок наданий Державною екологічною інспекцією у Львівській області (див. пояснення вх. №4964/16 від 08.02.16р., заява про зменшення розміру позовних вимог вх. №453/16 від 01.02.16р.).

Відповідач позов заперечує з підстав, зазначених у відзиві від 21.12.15р. вх.№55262/15, додаткових поясненнях від 16.02.16р. вх.№6233/16. При цьому наголошує, що своєчасне неотримання дозволу викликано неправомірними діями органів державної влади та місцевого самоврядування, які зволікали вчасному розгляду заяв, звернень на отримання спецдозволу. В обґрунтування своєї позиції надає багаточисленні звернення до Міністерства екології та природних ресурсів України, органів місцевого самоврядування. Також ним надано суду постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року у справі №2а-6127/12/1370 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року у справі 7152/13/876. Зокрема, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року у справі №2а-6127/12/1370 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області про визнання протиправними дій визнано протиправними дії Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, які полягали у поверненні листом №16-10030 від 09.12.2011 року, №16-2260 від 12.03.2012 року, №16-4069 від 20.04.2012 року пакету документів ПАТ «Миколаївцемент» щодо продовження дії дозволу на спеціальне водокористування без розгляду. Це рішення залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року у справі 7152/13/876.

В судовому засіданні представник прокуратури та позивача-2 позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити повністю.

В судове засідання позивач-1 явку повноважного представника не забезпечив, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав.

В судове засідання позивач-3 явку повноважного представника не забезпечив, однак 08.02.2016р. подав пояснення (вх. № 4828/16), в яких просить розглянути справу за відсутності представника та зазначив, що сільська рада погодиться з рішенням суду, прийнятим на основі чинного законодавства.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить в позові відмовити.

Справа розглядається з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог ( №453/16 від 01.02.2016р.)

У судовому засіданні 02.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази судом встановлено таке.

Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено планову перевірку на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ «Миколаївцемент» (наказ від 10.04.2013 року №229-і/п, початок перевірки 17.04.2013 року завершення 15.05.2013 року).

За наслідками перевірки складено Акт дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 736/06 від 17.04.-15.05.2013 року.

В акті перевірки серед, з поміж інших, зафіксовано порушення ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра в частині самовільного водокористування (забір та використання підземних прісних вод Дроговизького родовища) без дозвільного документу: спеціального дозволу на користування надрами на виробничі потреби з 01.04.2012 року по 30.04.2013 року.

З метою усунення виявлених недоліків та порушень природоохоронного законодавства державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Львівської області винесено припис № 513-06 від 20.05.2013 року, пунктом 1 якого приписано здійснювати спеціальне користування надрами на виробничі потреби лише за наявності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

Позивачем проведено 27.05.2013року: 1) Розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів: дозволу на спеціальне водокористування та спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) ПАТ «Миколаївцемент» з власних свердловин №3 та №4 Дроговизького родовища Львівської області, розташованих на території Тернопільської сільської ради Миколаївського району Львівської області, відповідно до якого розмір відшкодування збитків становить 187 566,94 грн. та 2) Розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів: дозволу на спеціальне водокористування та спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) ПАТ «Миколаївцемент» з власних свердловин №1 Дроговизького родовища Львівської області, розташованих на території Тернопільської сільської ради Миколаївського району Львівської області, відповідно до якого розмір відшкодування збитків становить 1831659,28грн. Загальна сума відшкодування 2 019 226, 10 грн.

Позивачем-1 направлено відповідачу претензії №917 про відшкодування збитків у сумі 187 566,94 грн. та №918 про відшкодування 1 831 659,28 грн.

У відповідь на зазначені претензії відповідач повідомив листом від 11.07.13р. №07517 про можливість їх розгляду після отримання всіх доданих до претензії документів.

Листом від 24.07.2013р. на лист від 11.07.2013р. Державна екологічна інспекція у Львівські області повідомила відповідача про те, що претензії №№917 та 918 відповідають вимогам ст..6 ГПК України.

Судом також встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Миколаївцемент» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду (далі - позивач, ПАТ «Миколаївцемент») з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування припису Державної екологічної інспекції у Львівській області (далі - відповідач) в частині пункту № 1, яким зобов'язано здійснювати спеціальне користування надрами (підземні води) на виробничі потреби лише за наявності спеціального дозволу на користування надрами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2012 році Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища позивачу видано дозвіл № Укр-822-12/Льв на спеціальне водокористування терміном на 3 роки., а тому, на думку позивача, йому не потрібний дозвіл на спеціальне користування надрами. Отже, пункт 1 припису, яким зобов'язано здійснювати спеціальне користування надрами (підземні води) на виробничі потреби лише за наявності спеціального дозволу на користування надрами, вважає таким, що суперечить законодавству. Відповідачем не взято до уваги той факт, що статтями 19 і 23 Кодексу України про надра не розмежовуються поняття «виробничі потреби» та «господарсько-побутові» потреби, а міждержавний стандарт, тобто ГОСТ, який прийнятий ще у 1980 році, взагалі не відображає та не роз'яснює ті терміни, які вживається у Кодексі України про надра.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції у Львівській області № 513-06 від 20.05.2013 року в частині пункту № 1, яким зобов'язано здійснювати спеціальне користування надрами (підземні води) на виробничі потреби лише за наявності спеціального дозволу на користування надрами.

Ця постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року.

Так, Львівський окружний адміністративний суд вважав помилковими висновки відповідача про порушення позивачем статей ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра, а відтак, вимоги Державної екологічної інспекції у Львівській області, що містяться у приписі № 513-06 від 20.05.2013 року щодо зобов'язання ПАТ «Миколаївцемент» одержати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) є необґрунтованими Отже, суд дійшов висновку, що припис у цій частині слід визнати протиправним та скасувати

Однак постановою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року у справі К/800/17858/14 касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області задоволено.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року скасовано.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису відмовлено.

Вищий адміністративний суд України виходив з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Кодексу України «Про надра» надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 21 Кодексу України «Про надра» передбачено, що надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Статтею 23 Кодексу України «Про надра» встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Частиною 3 статті 3 Кодексу України «Про надра» передбачено, що водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Водного кодексу України завданнями водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Статтею 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Статтею 49 Водного кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення.

Відповідно до положень Водного кодексу України дозвіл на спеціальне водокористування - це документ, який засвідчує право певного суб'єкта господарювання на користування водними ресурсами (у тому числі і тих, що відносяться до корисних).

Як вбачається із матеріалів справи водозабір на виробничі потреби з підземних джерел здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування № УКР-822-12/Льв в об'ємі 615,8 мі/добу.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до неправильного висновку про визнання протиправним та скасування припису Державної екологічної інспекції у Львівській області № 513-06 від 20 травня 2013 року в частині пункту № 1, яким зобов'язано позивача здійснювати спеціальне користування надрами (підземні води) на виробничі потреби лише за наявності спеціального дозволу на користування надрами.

Оскільки судами були повно і правильно встановлені обставини справи однак при ухваленні рішень було допущено порушення норм матеріального права, ухвалені рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою Вищого адміністративного суду України, ПАТ «Миколаївцемент» звернулося до Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Миколаївцемент» ( у справі Товариство) відмовлено.

При цьому зазначено, що однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття «господарсько-побутові потреби».

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями «водокористування для потреб галузей економіки» та «промислові потреби».

Основним видом діяльності Товариства за Класифікацією видів економічної діяльності є виробництво цементу. Товариство здійснює підземний водозабір, в тому числі і для власних потреб зі свердловин.

Водозабір здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування № УКР-822-12/Льв, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області від 5 вересня 2012 року, терміном дії з 5 вересня 2012 року до 5 вересня 2015 року.

Відповідно до цього дозволу водокористування дозволяється з підземних джерел на виробничі потреби в об'ємі 615,8 куб. м на добу.

Отже, оскільки Товариство використовувало воду не тільки для власних господарсько-побутових потреб, а й для виробничих, то Вищий адміністративний суд України в постанові від 4 лютого 2015 року дійшов правильного висновку, вказавши на обов'язковість наявності спеціального дозволу на користування надрами.

З огляду на викладене колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу на користування надрами - при використанні підземних вод за умови неперевищення продуктивності забору води в обсязі 300 кубічних метрів на добу - мають право суб'єкти господарювання тільки для власних господарсько-побутових потреб, а видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

01 лютого 2016 року прокурором подано заяву (вх. № 453/16) про зменшення позовних вимог та стягнення з відповідача 1 345 261,72 грн. заподіяних державі внаслідок незаконного видобутку та використання надр (підземних вод) збитків.

08.02.2016 року позивачем 1 надано суду письмові пояснення (вх. №4964/16) з розрахунком розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів на суму 1 345 261,72 грн., які позивач 1 просить стягнути з відповідача.

Матеріали справи містять договори оренди земельної ділянки від 28 березня 2008 року, від 14 жовтня 2008 року, паспорт свердловини на воду №1 (дублікат), у якому зазначено призначення свердловини господарсько питне водопостачання; паспорт свердловини на воду №3 (дублікат) та паспорт свердловини на воду №4 (дублікат).

При прийнятті рішення суд виходить з такого.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України (далі ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу

(пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України, зазначена у постанові від 01 квітня 2015 року у справі 3-32 гс15).

За змістом ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил спеціального водокористування.

Пунктом 1.2. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 року №389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 року за №767/16783 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) (надалі Методика) передбачено, що ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до: забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів; забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів та обумовлені: самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування; забором, використанням води та скидом забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

(Правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України, зазначена у постанові від 03 вересня 2013 року у справі 3-26 гс13).

Згідно з п.9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), грн, здійснюється за формулою: Зсам = 100 х W х Тар, де - W об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м-3; Тар- розмір, грн/100 м-3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

Відповідно до п.325.2 ст. 325 Податкового кодексу України (станом на проведення розрахунку) ставка збору за спеціальне користування підземних вод по Львівській області у 2013 році становила 47,63 грн. за 100 м. куб. Розмір збитків, завданих відповідачем внаслідок самовільного видобування вод упродовж періоду з 01.04.2012 року по 30.04.2013 року включно становить 100 х 28244 м.куб. х47,63 грн./100 м.куб. = 1 345 261, 72 грн. Розрахунок наданий Державною екологічною інспекцією у Львівській області (див. пояснення вх. №4964/16 від 08.02.16р.).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2)шкоди; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Судом встановлено, що внаслідок видобування відповідачем підземних вод для здійснення господарської діяльності без отримання дозвільних документів завдано шкоду навколишньому природному середовищу, яка підлягає відшкодуванню (компенсації), оскільки чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на позов на те, що ним вжито всі передбачені засоби для отримання дозволу на водокористування, що, на його думку, відображається у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2012 року у справі №2а-6127/12/1370 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області про визнання протиправними дій, якою визнано протиправними дії Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, які полягали у поверненні листом №16-10030 від 09.12.2011 року, №16-2260 від 12.03.2012 року, №16-4069 від 20.04.2012 року пакету документів ПАТ «Миколаївцемент» щодо продовження дії дозволу на спеціальне водокористування без розгляду. Це рішення залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року у справі 7152/13/876.

Як зазначено вище, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

З аналізу наведених вище правових норм, що регулюють порядок спеціального водокористування, вбачається, що закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування за відсутності рішення органу, що його видав, про припинення права відповідача на спеціальне водокористування не позбавляє останнього можливості продовжити строк такого водокористування у встановленому законом порядку. Водночас дії відповідача з використання вод після закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування без його продовження, хоч і за відсутності рішення компетентного органу про припинення спеціального водокористування, вважаються самовільним водокористуванням.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема і не заперечується відповідачем, що на час проведення перевірки екологічною інспекцією дозвільних документів у відповідача не було, а відтак він не вправі був видобувати підземні води та їх використовувати у господарській діяльності незважаючи на будь які обставини.

Як зазначено вище, постановою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2015 року у справі К/800/17858/14 касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області задоволено.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року скасовано. В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Миколаївцемент» ( у справі Товариство) відмовлено.

При цьому зазначено, що однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями «водокористування для потреб галузей економіки» та «промислові потреби».

Основним видом діяльності Товариства за Класифікацією видів економічної діяльності є виробництво цементу. Товариство здійснює підземний водозабір, в тому числі і для власних потреб зі свердловин.

Водозабір здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування № УКР-822-12/Льв, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області від 5 вересня 2012 року, терміном дії з 5 вересня 2012 року до 5 вересня 2015 року.

Відповідно до цього дозволу водокористування дозволяється з підземних джерел на виробничі потреби в об'ємі 615,8 куб. м на добу.

Отже, оскільки Товариство використовувало воду не тільки для власних господарсько-побутових потреб, а й для виробничих, то Вищий адміністративний суд України в постанові від 4 лютого 2015 року дійшов правильного висновку, вказавши на обов'язковість наявності спеціального дозволу на користування надрами.

З огляду на викладене колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу на користування надрами - при використанні підземних вод за умови неперевищення продуктивності забору води в обсязі 300 кубічних метрів на добу - мають право суб'єкти господарювання тільки для власних господарсько-побутових потреб, а видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Отже, припис Державної екологічної інспекції у Львівській області № 513-06 від 20 травня 2013 року чинний та підлягає виконанню, а дії відповідача свідчать про порушення ним законодавства у сфері екологічних правовідносин.

Статтею 42 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено зокрема, що в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів.

Відповідно до статті 47 вказаного закону для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (ч.2 ст.47 закону). Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (ч.4 ст.47 вказаного закону).

Кошти місцевих, республіканського Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватись тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, в тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров'я населення (ч.6 ст.47 вказаного закону).

В статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2016 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених пунктом 17 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за 291/22823 затверджено Порядок казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету. Главою 4 цього Порядку №291/22823 передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень бюджетних установ, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на імя органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації. Для щоденного акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в Головних управліннях Казначейства відкриваються аналітичні рахунки окремо за кожним видом надходжень. Для акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в Казначействі України відкриваються відповідні рахунки, а саме:рахунки в розрізі територій за кожним видом надходжень для зарахування коштів, що перераховуються з обласного рівня на центральний; рахунки для акумулювання коштів спеціального фонду державного бюджету в розрізі видів надходжень.

Розподіл грошових коштів від стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, повинен здійснюватись з урахуванням приписів статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимог пункту 7 частини 3 статті 29, пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів - 20.

Прокуратура та позивач-1 подали зменшений розрахунок відшкодування збитків, завданої навколишньому природному середовищу в розмірі використання води із свердловини № 1, що складає 1 215 041,30 грн. та свердловин № 3 та № 4, що складає 130 220,42 грн.( прохальна частина заяви про зменшення позовних вимог (вх.№453 від 01.02.2016р.)).

Враховуючи наведені положення законодавства, незалежно від їх розподілу позивачем, зазначених у прохальній частині позову завдана шкода навколишньому природному середовищу у сумі 1 345 261,72 підлягає зарахуванню на аналітичні рахунки, відкриті за балансовим рахунком 3311, в Головному управлінні Державної казначейської служби у Львівській області, а саме, за свердловиною № 1 в сумі 1 215 041,30 грн.: до спеціального фонду Державного бюджету України 30% стягнутої суми в розмірі 364 512,39 грн.; до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради 20% стягнутої суми в розмірі 243 008,26 грн.; до спеціального фонду місцевого бюджету Миколаївської міської ради 50% стягнутої суми в розмірі 607 520,65 грн. та за свердловиною № 3 та № 4 в сумі 130 220,42 грн.: до спеціального фонду Державного бюджету України 30% стягнутої суми в розмірі 39 066,13 грн.; до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради 20% стягнутої суми в розмірі 26 044,08 грн.; до спеціального фонду Тернопільської сільської ради Миколаївського району 50% стягнутої суми в розмірі 65 110,21 грн.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи.

Відповідачем у справі не спростовано належними та допустимими доказами факт відсутності у своїх діях цивільного правопорушення, а тому вимога позивачів про відшкодування завданої шкоди у розмірі 1 345 261, 72 грн. згідно наданого Розрахунку підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. №7 у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Суд приходить до висновку, що судові витрати в сумі 20 178,93грн. (1 345 261,72*1,5%) грн. на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 29, 33, 38, 43, 49, 69, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» (81600, Львівська область, місто Миколаїв, вулиця Стрийське шосе, 1; ідентифікаційний код 00293025) на користь Державного бюджету України та місцевих бюджетів Львівської обласної ради, Миколаївської міської ради та Тернопільської сільської ради Миколаївського району 1 345 261,75 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, зарахувавши кошти на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області за балансовим рахунком 3311, в розрізі кодів класифікації доходів бюджету 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», з яких до спеціального фонду Державного бюджету України 30% стягнутої суми в розмірі 403 578,52 грн.; до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради 20% стягнутої суми в розмірі 269 052,34 грн.; до спеціального фонду місцевого бюджету Миколаївської міської ради 50% стягнутої суми в розмірі 607 520,65 грн. до спеціального фонду Тернопільської сільської ради Миколаївського району 50% стягнутої суми в розмірі 65 110,21 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» (81600, Львівська область, місто Миколаїв, вулиця Стрийське шосе, 1; ідентифікаційний код 00293025) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО): 825014; Рахунок отримувача: 3006; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499974) 20 178,93 грн. судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 10.03.2016 року.

Суддя Коссак С.М.