ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 910/22239/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Барицької Т.Л.,

Губенко Н.М.

за участю представників:

позивача - Юрчика М.В.,

відповідача - Гайдай Т.В.,

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. ІМПЕКС"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015

та на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015

у справі № 910/22239/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. ІМПЕКС"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Київської міської ради

про визнання продовженим (пролонгованим) договору

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ТОВ Фірма "Ф.К. ІМПЕКС" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання продовженим (пролонгованим) договору № 162-У(Ор)-11 від 14.10.2011.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2015 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Київську міську раду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2015 (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 (колегія суддів у складі: суддя Чорногуз М.Г. - головуючий, судді Рудченко С.Г., Агрикова О.В.), у задоволенні позову відмовлено. Приймаючи рішення, господарські суди виходили з того, що строк дії договору № 162-У(0р)-11 від 14.10.2011 припинився 12.10.2014, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі позивач та додаткових поясненнях просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що господарськими судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 84, 105 ГПК України, ст.ст. 759, 760, 764 ЦК України, ст. 283 ГК України, ст.ст. 5, 17, 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 10, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Так, на думку позивача, господарським судом апеляційної інстанції було безпідставно відмовленого у задоволенні клопотання ТОВ Фірма "Ф.К. ІМПЕКС" про залучення до участі у справі Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, тоді як рішення господарського суду у даній справі стосується його прав і обов'язків. Крім того, позивач вказує на те, що термін дії договору оренди продовжився до 10.10.2017 і на даний час є продовженим та дійсним.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності встановили наступне:

- 14.10.2011 КП "Київський метрополітен" (орендодавець) та ТОВ Фірма "Ф.К. Імпекс" (орендар) був укладений договір № 162-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (далі - договір оренди);

- відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець на підставі рішення Київради № 590/4028 від 29.04.2010 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря) за адресою: станція метро "Дружби народів" для торгівлі непродовольчими товарами;

- згідно з п. 2.4. договору оренди об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі у Комунального підприємства "Київський метрополітен";

- відповідно до п. 4.1. договору оренди орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди";

- 14.10.2011 згідно з актом прийому-передачі в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв в користування частину вестибюлю станції метро "Дружби народів" загальною площею 8,3 м2;

- п. 9.1. договору оренди встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 діє з 14.10.2011 до 12.10.2014 (2 роки 364 дні);

- відповідно до п. 9.3. договору оренди після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради;

- п. 9.5. договору оренди визначено, що договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено;

- 20.10.2014 КП "Київський метрополітен" направив на адресу ТОВ Фірма "Ф.К. Імпекс" повідомлення № 38 від 17.10.2014 про припинення договору у зв'язку з закінченням його строку дії 12.10.2014 та відсутністю наміру продовжувати договір оренди на новий термін, у зв'язку з чим вимагав передати об'єкт оренди за актом приймання-передачі.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до господарського суду з позовом про пролонгацію договору оренди.

Сукупності встановлених у справі обставин господарські суди дали належну оцінку і, з урахуванням вимог ст.ст. 759, 763, 764 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", дійшли висновку про необґрунтованість поданого позову.

Вищий господарський суд України погоджується з таким висновком господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке:

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

При цьому, ч. 3 ст. 10 вказаного Закону передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Як зазначалося вище, положення п. 9.3 договору оренди містять умови, що ставлять процедуру продовження дії цього договору в залежність від наявності прийнятого Київською міською радою рішення, тобто, виключають його автоматичну пролонгацію.

Водночас як встановлено господарськими судами, матеріали справи не містять доказів того, що Київрадою прийнято відповідне рішення про продовження дії договору оренди.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди припиняється у тому числі в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, враховуючи вказані умови чинного законодавства, а також умови договору оренди (п. 9.1., п. 9.3., п. 9.5.) та виходячи з того, що відповідач, як орендодавець згідно з умовами договору, у межах строку передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" повідомив позивача про припинення договору у зв'язку з закінченням його строку дії 12.10.2014 та відсутністю наміру продовжувати договір оренди на новий термін, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що на час закінчення строку дії договору оренди, питання щодо його пролонгації мало вирішуватися Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що умовами договору визначено Київську міську раду як орган, який відповідає за вирішення питання про пролонгацію договору оренди.

При цьому, п. 9.2 договору оренди встановлено, що усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що сторонами вносилися зміни до договору оренди в частині визначення іншого органу, який має право вирішувати питання щодо пролонгації договору.

З касаційної скарги також вбачається, що заперечення скаржника зводяться до того, що господарським судом апеляційної інстанції не було задоволено його клопотання про залучення до участі у справі Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до вимог ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом апеляційної інстанції було розглянуте вказане клопотання позивача та обґрунтовано відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради.

Крім того, господарським судом апеляційної інстанції було встановлено, що за клопотанням позивача до участі у справі була залучена Київська міська рада в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки за умовами договору саме вона є власником орендованого майна. При цьому, як вбачається зі змісту рішення господарського суду першої інстанції, присутній у судовому засіданні представник Київської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог.

Посилання позивача у додаткових поясненнях до касаційної скарги на судове рішення Вищого господарського суду України у справі № 910/20696/15, відхиляються Вищим господарським судом з огляду на те, що у вказаній справі правовідносини сторін не є подібними до даних правовідносин сторін, оскільки у справі № 910/20696/15 був укладений трьохсторонній договір, в якому орендодавцем виступав Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, у зв'язку з чим судом касаційної інстанції було вказано про те, що у даній справі заяву про припинення договору оренди мав направляти безпосередньо орендодавець.

Решта доводів касаційної скарги фактично зводиться до переоцінки доказів. Однак, за відсутності з боку господарських судів порушень приписів процесуального законодавства щодо оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, такі доводи не можуть бути взяті до уваги Вищим господарським судом, огляду також на наступне:

Відповідно до ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Згідно з ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки господарських судів попередніх інстанцій ґрунтуються на доказах, наведених в оскаржуваних рішенні та постанові, і відповідають положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування прийнятих у справі судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. ІМПЕКС" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 у справі № 910/22239/15 залишити без змін.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: Т. Барицька
Н. Губенко