ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2016 р. Справа № 903/839/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", с. Мишів Іваничівського району Волинської області

до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, с.Замости Турійського району Волинської області

про визнання недійсним договору

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_3-дов. від 30.10.2014р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику відповідача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 10.03.2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В судовому засіданні 10.03.2016р. проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: позивач - Дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 Лукича-про визнання недійсним договору, в якому просив суд визнати договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 особою- підприємцем ОСОБА_2, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" зазначає, що спірний договір був підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому на підставі ч. 1 ст.232 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, зауважив, що договір, підписаний директором підприємства (позивача) всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома. Спірний договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, тобто позивачу, відповідний договір завідомо не міг бути виконаний відповідачем у звязку з відсутністю в ФОП ОСОБА_2 будь-яких засобів для виконання подібного виду робіт.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.07.2015р. було порушено провадження у справі №903/839/15 за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

29.09.2015р. ухвалою господарського суду Волинської області позовну заяву Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору було залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. було скасовано ухвалу господарського суду Волинської області від 29.09.2015р. у справі №903/839/15 та передано матеріали зазначеної справи на розгляд до господарського суду Волинської області.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Волинської області ОСОБА_4 від 24.11.2015р. №01-3/191 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" відповідно до п.п. 2.3.50, 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/805/15.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2015р. справу №903/839/15 розподілено судді Бондарєву С.В.

Ухвалою суду від 26.11.2015р. було прийнято справу та призначено її до розгляду в судовому засіданні 16.12.2015р. на 11:30год.

04.12.2015р. з Рівненського апеляційного господарського суду на адресу господарського суду Волинської області надійшов лист №01-26/903/839/15/6990/15 від 02.12.2015р. (вх.№01-54/12019/15 від 04.12.2015р.) про витребування справи № 903/839/15, у зв'язку із надходженням до Рівненського апеляційного господарського суду касаційної скарги Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.12.2015р. на підставі ст. 79 ГПК України зупинено провадження щодо розгляду справи № 903/839/15 за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору до розгляду Вищим господарським судом касаційної скарги Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. та повернення справи № 903/839/15 до господарського суду Волинської області.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.12.2015р. у справі №903/839/15 касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. у справі № 903/839/15 господарського суду Волинської області повернуто без розгляду.

Матеріали справи повернуто до господарського суду Волинської області.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 11.01.2016р. провадження у справі №903/839/15 поновлено. Розгляд справи призначено на 27.01.2016р. на 10:00год.

14.01.2016р. з Рівненського апеляційного господарського суду на адресу господарського суду Волинської області надійшов лист №01-28/903/839/15/54/16 від 11.01.2016р. (вх.№01-54/314/14 від 14.01.2016р.) про витребування справи № 903/839/15 та термінове надіслання її матеріалів, у зв'язку із надходженням до Рівненського апеляційного господарського суду касаційної скарги Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 14.01.2016р. на підставі ст. 79 ГПК України зупинено провадження щодо розгляду справи № 903/839/15 за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору до розгляду Вищим господарським судом касаційної скарги Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. та повернення справи № 903/839/15 до господарського суду Волинської області.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.02.2016р. у справі №903/839/15 касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. у справі № 903/839/15 господарського суду Волинської області повернуто без розгляду.

Матеріали справи повернуто до господарського суду Волинської області.

Згідно ст.79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили її зупинення.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.02.2016р. провадження у справі №903/839/15 поновлено. Розгляд справи призначено на 10.03.2016р. на 10:00год.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів, додаткові письмові пояснення та докази в обгрунтування позовних вимог; відповідача- додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог.

09.03.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від позивача надійшло до суду клопотання вих.№289 (вх.№01-54/1976/16 від 09.03.2016р.) про відкладення розгляду справи, в якому він просив суд відкласти розгляд справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

Повідомив, що всі документи по справі знаходяться в юрисконсульта підприємства, який представляє підприємство у спорах з ФОП ОСОБА_2, а 07.03.2016р. представник раптово захворів та перебуває на лікуванні в Іваничівській ЦРЛ.

Зазначив, що виконати вимоги ухвали суду немає можливості, оскільки оригінали документів, що вимагає суд знаходяться саме в юрисконсульта, що потребує його особистої участі у розгляді справи.

Зауважив, що позивач має намір надати ряд клопотань по суті розгляду спору, а відповідачем не надіслано на його адресу жодних пояснень чи заперечень на позов.

Однак, доказів в підтвердження даного клопотання позивачем суду не надано.

09.03.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від представника відповідача надійшов до суду супровідний лист б/н від 09.03.2016р. (вх.№01-54/1919/16 від 09.03.2016р.), яким він до матеріалів справи долучив додаткові письмові пояснення на позовну заяву, в яких позов заперечив, посилаючись на те, що вважає, що вказаний позов не відповідає вимогам чинного законодавства і дійсним обставинам справи та переслідує лише одну мету-відтермінування виплати за позовною заявою ФОП ОСОБА_2 до ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" вартості виконаних робіт та штрафних санкцій, у вигляді свідомового зловживання своїми процесуальними правами шляхом подання другої і наступної позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг з одного й того ж питання, яке вже вирішено господарським судом, апеляційним і касаційним судами, що, відповідно до п. 3.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", слід вважати зловживанням учасниками судового процесу своїми процесуальними правами.

Зазначив, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це робить позивач, у якого лише "Є всі підстави вважати", що спірний договір був укладений внаслідок злочинної домовленості. В порушення вказаних вимог, позивач обґрунтовує свій позов, посилаючись на надумані ним "підстави", які дають право "вважати", що при укладенні спірного договору була змова представника позивача з відповідачем. При цьому, крім своїх необґрунтованих міркувань та припущень, позивач не надав суду будь-яких додаткових обґрунтувань з підтверджуючими доказами щодо одержання власної чи обопільної вигоди колишнім директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5 та підприємцем ОСОБА_2 внаслідок підписання спірного договору, а також конкретні докази настання негативних наслідків для підприємства - позивача.

Аналогічні позовні вимоги до ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" про підписання спірного договору директором позивача ОСОБА_5 всупереч вказівок вищого органу засновника дочірнього підприємства і без його відому, а також про неможливість виконання вказаного договору ОСОБА_2, в зв'язку із відсутністю у нього будь-яких засобів (техніки, персоналу) для виконання подібного виду робіт, вже були предметом судового розгляду у справі № 903/212/15.

Розглянувши вказану справу господарський суд Волинської області 13.05.2015р. повністю відмовив позивачу в задоволенні позову.

В постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 10 07.2015р. у цій же справі зазначено: "Колегія суддів критично оцінює наявне в матеріалах справи повідомлення від директора ПП "Універсам" про відсутність погодження вищим органом засновника ДП "Агрофірма Луга - Нова" ПП "Універсам" на укладення договору про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року № 13 від 20.10.13р. із ФОП ОСОБА_2Л."

Також, апеляційний суд встановив факт наступного схвалення договору № 13 ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", доказом якого є не лише підписання акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р., а і наявними у справі доказами допущення позивачем підприємця ОСОБА_2 до збирання кукурудзи на площі 664 га, як це і передбачено пунктом 1.1. договору, виконання відповідачем умов договору за допомогою зерноуборочних комбайнів МАССЕЙ ФЕРГЮСОН, передачі зібраного зерна позивачу та відсутності будь-яких зауважень у позивача щодо якості виконаних робіт.

Постановою Вищого господарського суду України від 04 листопада 2015р. у справі № 903/212/15 постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07 2015р. залишена без змін, а касаційна скарга ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" - без задоволення.

При цьому, касаційна інстанція вказала, що судом апеляційної інстанції встановлено, що договір про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 р. № 13 підписаний з боку позивача директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплений печаткою, а зі сторони відповідача - його уповноваженим представником за довіреністю від 15.08.2013р.; умови договору не містять посилань на статут ДП "Луга-Нова" ПП "Універсам"; у ЄДРПОУ відсутні відомості щодо обмеження директора позивача на укладення договорів; сторонами були вчинені дії з виконання договору, про що свідчить, підписаний ними акт прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. № 13, що в свою чергу вказує на його спрямованість на реальне настання правових наслідків, а тому висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, грунтується на матеріаліах справи і вимогах закону.

Звернув увагу суду на те, що крім того, аналогічні позовні вимоги до ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" до ФОП ОСОБА_2 вже були предметом судового розгляду у справі 903/1112/14, в якій позивач намагався визнати недійсним договір № 11 від 02.09.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року з підстав відсутності в директора ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5 повноважень на підписання спірного договору, який діяв з перевищенням повноважень.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23 грудня 2014р. у справі № 903/1112/14, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та Вищого господарського суду України від 22.04.2015р. Дочірньому підприємству "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору від 02.09.2013р. №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року.

Зауважив, що неспростовним доказом наступного схвалення правочину у вигляді договору №13 від 20.10.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року є не лише підписання 05.12.2013р. директором ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5 акту №13 прийняття виконаних робіт, а і здійснена ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" часткова оплата заборгованості за надані послуги згідно договору №13 від 20.10.2013р. в сумі 2 760 грн. 17.04.2014р. платіжним дорученням № 952.

З врахуванням вказаного платіжного доручення всі вищеперераховані "підстави" позивача "вважати" вказаний договір недійсним є надуманими, не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать чинному законодавству та існуючій судовій практиці з аналогічних спорів між тими самими суб'єктами господарювання і спрямовані лише на свідоме затягування розгляду позовної заяви ФОП ОСОБА_2 про стягнення вартості виконаних робіт, штрафу, індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за умовами договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р., що є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами.

В доведення укладення оспорюваного правочину внаслідок злочинної домовленості представників сторін, ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" посилається на п. 13 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. № 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними". Однак, вказане Роз'яснення втратило чинність відповідно до п 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. (з подальшими змінами від 24.11.2014р.) "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Вказав, що відповідно до п. 3.10. постанови пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р., у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу. З огляду на вищенаведені роз'яснення, ОСОБА_5, як директор ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" у вигляді представника однієї із сторін, не може бути суб'єктом зловмисної домовленості з другою стороною - ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 при укладенні договору №13 від 20.10.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року.

Позивач в судове засідання 10.03.2016р. не з'явився, вимог суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №761 від 10.03.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2016р. позов заперечив, з підстав, викладених у додаткових письмових поясненнях на позовну заяву.

Водночас, заперечив і проти задоволення судом клопотання позивача про відкладення розгляду справи, вказавши, що дане клопотання позивача є надуманим, спрямоване на свідоме затягування розгляду справи, порушує вимоги Конвенції про захист прав людини і основних свобод (ст.6) на розгляд справ упродовж розумного строку та є зловживанням своїми процесуальними правами про що вказано в п. 3.14 постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.

Крім того, долучив до матеріалів справи копії договору №13 від 20.10.2013р. про надання послуг по збиранню врожаю 2013року, акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. та касаційної скарги від 02.03.2016р.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 10.03.2016р. клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовив в його задоволенні як необгрунтованому відповідно до вимог ст. 77 ГПК України, зважаючи на те, що ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника не є підставою для відкладення розгляду справи, крім того, явка позивача не була визнана обов'язковою, позивач не позбавлений був права надіслати суду пояснення по справі і забезпечити явку представника на власний розсуд і своїм правом не скористався.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Оскільки представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому позивач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Таким чином, нез'явлення представника позивача через його перебування на лікарняному не є підставою для відкладення розгляду справи (будь-яких доказів вказаного суду не надав).

Заявник не надав суду належних доказів які б підтверджували наявність обставин відкладення розгляду справи в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України, як і будь-яких доказів в підтвердження доводів, на які він посилається у своєму клопотанні.

Водночас згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення спору без участі зазначеного учасника.

Зважаючи на тривалість розгляду даного спору, категоричні заперечення представника відповідача та з огляду на те, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, позивач не позбавлений був права надіслати додаткові пояснення по справі поштою і правом не скористався, а оригінали документів, на які посилався позивач були надані представником відповідача та оглянуті судом в судовому засіданні, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку позивача не було визнано обов'язковою, господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2013р. між ОСОБА_1 особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі виконавець) та Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" в особі директора ОСОБА_5 (далі замовник), був укладений договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, згідно з пунктами 1.1.-1.4. якого предметом договору є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в слідуючих обсягах: культура кукурудза, площа 664 га, розцінка 330 грн./га, сума 219 120 грн. Орієнтовна сума договору складає 219 120грн. На момент виконання договору ціна може підлягати корегуванню, про що складається додаткова угода. Сільськогосподарські роботи проводяться на пальному замовника. Списання пального здійснюється згідно типових норм списання пального, розроблених НДІ "Украгропромпродуктивність", з урахуванням коригуючи коефіцієнтів. Перегони техніки між господарствами за вказівкою замовника здійснюється на пальному замовника.

Згідно п.2.1 (п.п.2.1.1-2.1.5) договору замовник зобовязується забезпечити щоденний контроль за якістю виконання робіт, належні умови для проведення робіт по ремонту та технічному обслуговуванню техніки виконавця під час виконання сільськогосподарських робіт, передбачених даним договором, проводити зачистку площ, що надаються для збирання технікою виконавця від каміння, металобрухту і інших сторонніх предметів, забезпечити за свій рахунок своєчасну заправку комбайнів виконавця якісними паливно-мастильними матеріалами, безперебійним транспортування зерна від збиральної техніки, житлом та щоденним триразовим харчуванням працівників виконавця та залучених виконавцем осіб, охорону та належне зберігання техніки виконавця протягом терміну перебування в господарстві, погрузку, вигрузку і транспортування навісного обладнання в "польових умовах" по замовленню виконавця, забезпечити облік намолоченого зерна і зібраної площі по полях, культурах і щоденно видавати комбайнеру, або представнику виконавця реєстр відправки зерна з поля, вказуючи в ньому обсяги виконаних робіт (намолоченого зерна в кг., зібрана площа в га).

Згідно пункту 2.1.5 договору в день закінчення виконавцем робіт сторони оформляють акт здачі-приймання виконаних робіт в двох примірниках з зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника, або осіб за дорученням, скріпити його печатками.

Згідно пункту 2.1.6 договору, замовник зобовязаний оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур.

Згідно п.п.3.1.1 договору виконавець зобовязаний здійснити сільськогосподарською технікою обсяг робіт, передбачений в п. 1.1. даного договору, власними силами та засобами та ін.

Згідно п.п.3.1.3 договору виконавець (його працівники) зобовязуються виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання робіт, проводити інструктажі з питань охорони праці своїм механізаторам, не підлягає під дію правил внутрішньо-трудового розпорядку замовника; регулює трудові відносини самостійно; не має права на одержання допомоги, виплат соціального характеру від замовника, самостійно сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне, соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та проводить відповідні виплати своїм працівникам.

Згідно з пунктами 4.1.-4.2. договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного договору. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку, виписаного за фактичний обсяг наданих послуг, підтверджених актами виконаних робіт і підписаними особами замовника та виконавця протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п. 8.1. цього договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунку-до повного виконання договірних зобов'язань.

Даний договір підписано сторонами, в т.ч. зі сторони позивача-Остапчуком В.А. директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплено печаткою підприємства (а.с. 6-7).

Спірний договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач- ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", звертаючись до суду з позовом про визнання договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року недійсним, зазначає, що спірний договір був підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому на підставі ч. 1 ст.232 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, зауважив, що договір, підписаний директором підприємства (позивача) всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома. Спірний договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, тобто позивачу, відповідний договір завідомо не міг бути виконаний відповідачем у звязку з відсутністю в ФОП ОСОБА_2 будь-яких засобів для виконання подібного виду робіт.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади АРК у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства; угода може бути визнана недійною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини другої стаття 207 ЦК України (у редакції від 11.10.2013р. станом на дату укладання спірного договору) правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З приводу підстави щодо визнання недійсним договору, оскільки спірний договір, підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому повинен бути визнаний судом недійсним, то суд зауважує, що відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Тобто, за змістом наведеної норми в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 3.10. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

При цьому, самі лише посилання позивача на те, що договір містить ряд умов, які не вигідні замовнику, витрати замовника, передбачені договором перевищують обгрунтовані ринкові (що є у справі недоведеними належними доказами) не може прямо вказувати на зловмисну домовленість сторін договору.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Підпунктом 3.10. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. також визначено, що вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Позаяк, позивачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами факту наявності зловмисної домовленості директора позивача з відповідачем під час укладення оспорюваного договору, а наведені позивачем самі посилання в позовній заяві не можуть слугувати таким доказом.

Крім того, слід зауважити і на тому, що за визначенням, наведеним у підпункті 3.10 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Тобто орган юридичної особи - загальні збори, виконавчий орган (ст. 97 ЦК України) не підпадає під поняття представника, у зв'язку з чим стаття 232 ЦК України не може застосовуватися у випадках, коли правочин вчиняється органом юридичної особи навіть всупереч інтересам юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір вчинений від імені позивача-його директором- Остапчуком В.А.

Так, згідно довідки з ЄДР серії АБ №442702 щодо ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" вбачається, що директором даного підприємства на момент укладення спірного договору був ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1.3. статуту ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", Дочірнє підприємство є юридичною особою, має круглу печатку і кутовий штамп, інші печатки та штами, товарний знак, самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки у відповідних банках, інші атрибути юридичної особи відповідно до законодавства України.

Згідно п. 1.4. статуту Дочірнє підприємство може від свого імені укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести зобов'язання, бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді.

Відповідно до п. 2.1. статуту Дочірнє підприємство, як самостійний господарюючий статутний суб'єкт здійснює виробничо-господарську діяльність з метою одержання прибутку і доходу.

Згідно підпункту 2.2.3. п. 2.2 статуту, для досягнення поставлених цілей Дочірнє підприємство займається такими видами діяльності, як вирощування, заготівля, переробка, збереження та реалізація сільськогосподарської продукції рослинного походження.

Пунктом 3.4. статуту встановлено, що Дочірнє підприємство самостійно розпоряджається своїм майном у відповідності з цим статутом та чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.7. статуту Дочірнє підприємство несе відповідальність за борги своїм майном.

Пунктом 6.1. статуту передбачено, що трудові відносини в Дочірньому підприємстві регулюються законодавством про працю, цим статутом, трудовим договором, контрактом.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог будь-яких посилань на трудовий договір та контракт не робив та суду цих документів не надав.

Відповідно до п. 7.1. статуту вищим органом Дочірнього підприємства є вищий орган засновника.

Згідно п. 7.2. статуту, оперативне управління діяльністю Дочірнього підприємства здійснюється директором.

Відповідно до п. 7.4 статуту, директор Дочірнього підприємства підзвітний вищому органу засновника.

Відповідно до п. 7.5 статуту передбачено, що директор Дочірнього підприємства організовує всю роботу в Дочірньому підприємстві, діє без довіреності за погодженням з вищим органом засновника укладає угоди, контракти від імені Дочірнього підприємства, приймає рішення про використання майна Дочірнього підприємства та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, за погодженням з вищим органом засновника затверджує посадовий розклад.

При цьому суд зауважує, що в жодному пункті статуту ДП "Агрофірми Луга- Нова" Приватного підприємства "Універсам" немає будь-яких обмежень щодо укладення спірного договору від 02.09.2013р. №11 про надання послуг по збиранню урожаю 2013 року.

Доказів на підтвердження усунення ОСОБА_5 з посади директора підприємства станом на час укладення оспорюваного договору суду не надано.

Також і відсутні були будь-які застереження щодо повноважень директора підприємства і у ЄДРПОУ.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Підстава для визнання правочину недійсним, передбачена наведеною нормою, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою не самостійно, а через представника, який, вчиняючи правочин, не виражає власну волю, а доносить до контрагента волю особи, яку він представляє.

Однак, як встановлено судом спірний договір укладено зі сторони замовника-директором ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" ОСОБА_5 Тобто, спірний договір зі сторони замовника укладено не представником замовника, а виконавчим органом юридичної особи - директором підприємства. Докази усунення ОСОБА_5 з посади директора підприємства станом на час укладення спірного правочину в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, господарський суд, дійшов висновку про те, що підстави для визнання недійсним спірного договору за ст. 232 ЦК України відсутні, оскільки вказана норма підлягає застосовуванню у випадках, коли правочин вчинено юридичною особою не самостійно, а через представника, а оспорюваний правочин було укладено директором позивача, який є виконавчим органом юридичної особи та не підпадає під поняття представника.

Дана правова позиція відображена і в постанові Вищого господарського суду України від 01.10.2015р. у справі №910/22565/13.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що директор підприємства діяв за зловмисною домовленістю з другою стороною, оскільки після підписання спірного договору був представником ФОП ОСОБА_2 у спорах з ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", оскільки як встановлено судом та вбачається з пояснень представника відповідача, це відбувалося після його звільнення з посади директора ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", та не може бути беззаперечним доказом факту наявності зловмисної домовленості між сторонами договору, а щодо того, що договір був укладений на умовах, не вигідних замовнику, то суд зауважує і на тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.ст. 627, 632 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про не доведеність позивачем належними доказами наявності обставин, з якими закон, зокрема ст. 232 ЦК України на підставі якої подано позов, пов'язує недійсність оспорюваного правочину та настання відповідних наслідків і судом таких підстав не встановлено.

Договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. не суперечить чинному законодавству, оскільки договір підписаний сторонами, в т.ч. з боку позивача директором Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплений печаткою. На його виконання були вчинені сторонами дії, які свідчать про його схвалення, такі як підписання акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. та перерахування замовником-ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" виконавцю-ФОП ОСОБА_2 2 760,00грн. заборгованості за надані послуги згідно договору №13 від 20.10.2013р., що стверджується платіжним дорученням №952 від 17.04.2014р. на суму 2 760,00грн.

З приводу посилань позивача, що договір №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. суперечить чинному законодавству, оскільки підписаний директором Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5 всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без його відома, суд зазначає наступне.

Як встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 13.05.2015р. у справі №903/212/15 за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року недійсним, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2015р. та Вищого господарського суду України від 04.11.2015р.: " ...на момент укладення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. та при підписанні акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" був ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1.3. статуту ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", Дочірнє підприємство є юридичною особою, має круглу печатку і кутовий штамп, інші печатки та штампи, товарний знак, самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки у відповідних банках, інші атрибути юридичної особи відповідно до законодавства України.

Згідно п. 1.4. статуту Дочірнє підприємство може від свого імені укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести зобов'язання, бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді.

Згідно п. 2.1. статуту Дочірнє підприємство, як самостійний господарюючий статутний суб'єкт здійснює виробничо-господарську, інформаційно-комерційну, науково-дослідницьку діяльність з метою одержання прибутку (доходу).

Згідно підпункту 2.2.3. п. 2.2 статуту, для досягнення поставлених цілей Дочірнє підприємство займається такими видами діяльності, як вирощування, заготівля, переробка, збереження та реалізація сільськогосподарської продукції рослинного та тваринного походження.

Пунктом 3.4. статуту встановлено, що Дочірнє підприємство самостійно розпоряджається своїм майном у відповідності з цим статутом та чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.7. статуту Дочірнє підприємство несе відповідальність за борги своїм майном. Дочірнє підприємство не відповідає за зобовязання Засновника, а Засновник не відповідає за зобовязання дочірнього підприємства.

Пунктом 6.1. статуту передбачено, що трудові відносини в Дочірньому підприємстві регулюються чинним законодавством про працю, цим статутом та трудовим договором, контрактом.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог будь-яких посилань на трудовий договір та контракт не робив та суду цих документів не надав.

Відповідно до п. 7.1. статуту вищим органом Дочірнього підприємства є вищий орган засновника.

Згідно п. 7.2. статуту, оперативне управління діяльністю Дочірнього підприємства здійснюється директором.

Згідно п. 7.4 статуту, директор Дочірнього підприємства підзвітний вищому органу засновника.

Згідно п. 7.5 статуту передбачено, що директор Дочірнього підприємства організовує всю роботу в Дочірньому підприємстві, діє без довіреності за погодженням з вищим органом засновника укладає угоди, контракти від імені Дочірнього підприємства, приймає рішення про використання майна Дочірнього підприємства та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, затверджує посадовий розклад за погодженням вищого органу Засновника.

При цьому суд зауважує, що в статуті ДП "Агрофірми Луга- Нова" Приватного підприємства "Універсам" немає посилання на форму погодження (усна чи письмова).

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що спірний договір погоджувався ним усно з власником підприємства ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір, підписаний директором ДП "Агрофірма Луга-нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5, а його підпис скріплений печаткою ДП "Агрофірма Луга-нова".

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини, між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У відповідності до статті 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обовязки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Керівник підприємства стоїть на чолі виконавчого органу. Згідно з Господарським кодексом України йому надане право без доручення діяти від імені підприємства, представляти його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, в інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формувати адміністрацію підприємства і вирішувати питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно з приписами ст. 72 ГК України підприємства в Україні здійснюють свою діяльність відповідно до вимог статей 62 - 71 ГК України, якщо інше щодо підприємств окремих видів не передбачено цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, з боку позивача спірний договір підписаний уповноваженою на це особою, застережень щодо укладення спірного договору, Статут позивача не містить, а в спірному Договорі взагалі не має посилання на Статут позивача.

Згідно із ч.ч 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, які він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, ст.241 ЦК України не ставить схвалення правочину в залежність від рішення вищого органу засновника, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено.

Доказом наступного схвалення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. є те, що ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" прийняло виконання договору шляхом підписання директором ДП "Агрофірми Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" ОСОБА_5 акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. та зазначили, що роботи виконувались зерноуборочними комбайнами МАССЕЙ ФЕРГЮСОН. Підприємець ОСОБА_2 був допущений позивачем до збирання кукурудзи на площі 664 га, як це і передбачено пунктом 1.1. договору, виконав його умови, передав зібране зерно позивачу, будь-яких зауважень щодо якості виконаних робіт позивач не мав, що стверджується вищезазначеним актом, та додатково підтверджується дорожніми листами тракториста: № № 1728, 1729, 1749, 1750, 2215, 2218, 2020 наданими представником відповідача.

Вищенаведене спростовує доводи позивача про те, що відповідач жодних послуг на виконання оспорюваного договору не надавав, відсутності у відповідача майна, матеріальних ресурсів, управлінського та технічного персоналу, транспортних засобів для надання послуг по договору.

Згідно підпункту 3.4. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у правочині помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то ця обставина також не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У таких випадках правочин слід вважати вчиненим від імені юридичної особи.

Згідно п.3.5. вказаної постанови відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Таким чином, з вище наведених положень статуту та реальних дій директора Дочірнього підприємства вбачається, що ОСОБА_5 був наділений правом оперативного управління діяльністю Дочірнього підприємства та повноваженнями набувати від імені Дочірнього підприємства цивільних прав та обов'язків, в межах своєї компетенції, визначеної законом і статутом Дочірнього підприємства, мав право вчиняти відповідні дії саме від імені підприємства, тому мав право на укладення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р., з подальшим підписанням Акту №13 прийняття виконаних робіт від 05.12.2013р. Дії позивача з виконання спірного договору дають підстави вважати договір схваленим особою, на користь якої його було укладено.

Дана правова позиція узгоджується з позиціями відображеними у постановах Вищого господарського суду України від 22.04.2015р. у справі №903/1112/14, від 06.06.2011р. у справі №4-133/10-20, Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі №3-60гс14.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами."

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення, виходячи з схвалення договору №13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013р. сторонами та вчинення на його виконання дій, реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з урахуванням приписів законодавства, якими такі правовідносини регулюються, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про безпідставність предявленого позивачем до відповідача позову та необхідність відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 65, 72 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 10, 16, 92, 203, 204, 207, 208, 215, 232, 237, 239, 241, 627, 632, 901 Цивільного кодексу України,ст.ст. 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

11.03.2016р.

Суддя С. В. Бондарєв