КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/16787/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчук П.І.

від відповідача: Сабітов С.В.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 по справі №910/16787/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Універсальна"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"

про стягнення 575 000 грн.00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 по справі №910/16787/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 (головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Шевченко Е.О., Зеленін В.О.) повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015, на підставі п. 3 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015, Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" повторно звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати від 07.12.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 по справі №910/16787/15 передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 (головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" прийнято до провадження та призначено до розгляду 27.01.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 № 09-52/94/16, в зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Синиці О.Ф. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" передано колегії суддів у складі : головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г., судді Пашкіна С.А., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016, колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 01.03.2016. Зобов'язано позивача надати докази сплати судового збору за належними реквізитами.

01 березня 2016 року, через відділ документального забезпечення суду, від представника позивача надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду від 08.02.2016 та клопотання про заміну позивача правонаступником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 замінено позивача - Приватне підприємство "Стрийтеплиця" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця".

В судове засідання 01.03.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник третьої особи повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

23 травня 2014 року між Приватним підприємством "Стрийтеплиця" (страхувальник) та Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (страховик) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3114/215/004538 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля Toyota Land Cruiser 3.0, державний номер НОМЕР_1.

Вигодонабувачем за Договором є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль".

Страховик, в межах страхової суми, зобов'язався відшкодувати збитки, які були спричинені страховими випадками, зазначеними в Договорі (п. 2.4 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору, якщо на момент укладання Договору ТЗ - легковий автомобіль, не був обладнаний хоча б одним з засобів проти викрадення (іммобілайзер (електричне блокування двигуна), система Mult-T-Lock (блокування коробки передач), GPS (супутникова система проти викрадення, система проти викрадення з датчиками руху, розбиття скла та контролю об'єму), то зобов'язання страховика за цим Договором по ризику "Протиправне позбавлення ТЗ" виникають з моменту надання ТЗ для огляду страховику після встановлення відповідного обладнання.

Пунктом 9.8 Договору передбачено, що виплата страхового відшкодування може бути здійснена як вигодонабувачу, так і страхувальнику. Наведені положення закону та Договору спростовують доводи відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2014 у м. Львові по вул. П. Панча, 9, автомобіль Toyota Land Cruiser 3.0, державний номер НОМЕР_1, викрадено невідомими особами.

12 листопада 2014 року представник позивача повідомив відповідача про настання такого страхового випадку як викрадення автомобіля, в зв'язку з чим було здійснено виїзд аварійного комісара.

13 листопада 2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про сплату страхового відшкодування згідно з Договором у зв'язку з протиправним позбавленням транспортного засобу

Відповідач листом № 66/09203 від 19.01.2015 повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, на підставі пунктів 6.2.6, 7.1.9, 11.1.6, 11.1.7 Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем неправомірно, в порушення норм чинного законодавства України, відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування", визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Визначення страхового випадку містить п. 2.1 Договору, яким є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків, які відбулися протягом строку та на території дії Договору.

За умовами Договору протиправне позбавлення ТЗ є страховим ризиком (підпункт "Б"" пункті 1.2), під яким розуміється протиправне позбавлення страхувальника ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок крадіжки, грабежу, розбою (підпункт "Б" пункту 2.2).

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 990 Цивільного кодексу України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору, на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У пункті 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 991 Цивільного кодексу України, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть бути передбачені даною статтею випадки, а також інші випадки, встановлені законом або передбачені укладеним між сторонами договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, послався на те, що позивач безпосередньо перед викраденням ТЗ не задіяв наявний засіб захисту типу "Construct", призначений для блокування коробки передач, а протягом п'яти робочих днів від дня протиправного позбавлення транспортного засобу не передав представнику страхової компанії комплект ключів від автомобіля та не подав довідку органів МВС про вилучення комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію, в зв'язку з чим було створено суттєві перешкоди у проведенні власного розслідування щодо визначення обставин випадку та місцезнаходження ТЗ.

Положенням ст. 991 ЦК України, які дублюються у ст. 26 Закону України "Про страхування" визначений перелік підстав для відмови у виплаті страховиком страхового відшкодування.

Так, ч.2 ст. 991 ЦК України та ч.2 ст.26 Закону України "Про страхування" визначено, що Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат,якщо це не суперечить закону.

Крім того, ані чинним цивільним кодексом ані іншими законами України в області страхування не визначено перелік підстав, які забороняється вносити в договір страхування при визначені підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Зокрема вказаним нормами не визначено, що не задіяння наявних засобів захисту або неподання представнику страхової компанії комплекту ключів не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Також, колегія суддів зазначає, що договір страхування, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором про приєднання, тобто його умови встановлені однією стороною, в даному випадку відповідачем, в стандартній формі, а інша сторона, в даному випадку позивач, лише мав право укласти його шляхом приєднання, або відмовитися від укладання.

Тобто, позивач зобов`язаний повно та всебічно ознайомитися з його умовами, також розуміти наслідки підписання такого договору та вимоги, що ставляться до нього як страхувальника, у випадку настання страхового випадку.

Відповідно до п. 6.2.6 Договору страхувальник зобов'язаний забезпечити зберігання ТЗ у будь-якому місці та в будь-який час із замкнутими дверима, закритим склом дверей, задіяними всіма засобами охоронної сигналізації та захисту, з увімкненим ручним гальмом або передачею (для ТЗ з автоматичною коробкою передач - положення "Р"), що зазначені в заяві на страхування.

Твердження апелянта, що обладнання застрахованого автомобіля захистом типу "Construct" (блокування коробки передач) відбулося після укладання Договору та за ініціативою позивача, колегією суддів визнано необґрунтованими, оскільки згідно з заявою позивача на добровільне страхування наземного транспорту від 23.05.2014, на момент страхування автомобіль обладнано засобами проти викрадення, зокрема замком АКП (автоматичної коробки передач).

Відповідно до підпункту 11.1.6 Договору невиконання страхувальником будь-яких обов'язків, визначених п. 6.2 Договору, без поважних на це причин, є підставою для відмови страхувальника у здійснення страхового відшкодування.

Крім того, згідно з п. 7.1.9 Договору страхувальник у разі протиправного позбавлення страхувальника ТЗ - протягом 5 робочих днів (у випадку прибуття представника страховика до страхувальника - негайно) вчинити наступні дії: надати страховику пояснення, які стосуються протиправного позбавлення, передати страховику технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію) та повний комплект ключів від ТЗ, повний комплект карток активних і пасивних активаторів всіх електронних та електронно-механічних засобів (пристроїв) проти викрадення, усіх ключів від механічних засобів проти викрадення та пультів управління охоронною сигналізацією, що застосовуються на застрахованому ТЗ (або довідку МВС про їх вилучення органами внутрішніх справ, в іншому випадку страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з п. 9.9 Договору у випадку протиправного позбавлення ТЗ виплата страхового відшкодування проводиться тільки за умови надання, з іншими документами, постанови про порушення кримінальної справи та виконання умов вимог п. 7.1.9 Договору.

Невиконання страхувальником будь-яких обов'язків та вимог, зазначених в розділі 7 Договору, дає право страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування (п. 7.3 Договору).

Згідно з актом прийому-передачі від 27.11.2014 другий електронний ключ від автомобіля Toyota Land Cruiser 3.0 та один механічний ключ від замка коробки передач "Construct" позивач передав відповідачу 27.11.2014, тобто з порушенням строків передбачених п. 7.1.9 Договору.

Доказів, того, що затримка передачі вищезазначених ключів сталася внаслідок дій представників відповідача матеріали справи не містять.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрийтеплиця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 по справі №910/16787/15 без змін.

Матеріали справи №910/16787/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець