Господарський суд Чернігівської області
=====================================================================================================================================================
УХВАЛА

"09" березня 2016 р. Справа № 927/89/16

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз збут

14000, вул. Любецька,68, м.Чернігів;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства

Державний ощадний банк України

01001, вул. Госпітальна, б.12-Г, м.Київ

в особі філії Чернігівського обласного управління

ПАТ Державний ощадний банк України

14000, пр.Миру, 19, м.Чернігів;

про визнання недійсним пункту 3.1. Договору №318 від 01.07.2015;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №1/253 від 29.01.2016 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 28.07.2015- начальник відділу;

вс т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз збут звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Чернігівського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України про визнання недійсним пункту 3.1. Договору №318 від 01 липня 2015 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз збут та Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії Чернігівського обласного управління АТ Ощадбанк з 10 жовтня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 08.02.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 23.02.2016, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 01.03.2016 та 09.03.2016.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що

- 30.09.2015 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова за №792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» (далі - постанова КМ України 792), що набрала чинності 10.10.2015 та визначає вартість послуги, що надана установами Банку з розрахунково-касового обслуговування у розмірі, що не перевищує 0,3% від загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами; - пункт 3.1 Договору підлягає визнанню недійсним з моменту набрання чинності постанови КМ України (10.10.2015), оскільки визначає вартість зазначеної вище послуги в розмірі 1%, що перевищує розмір, визначений постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідач проти позову заперечує та у своєму відзиві зазначає, що з прийняттям 30.09.2015 КМ України вищезазначеної постанови №792, сторони Договору не досягли згоди щодо дати набрання чинності змін до пункту 3.1 Договору, а відтак за взаємною згодою сторін Договір припинив свою дію з 14.11.2015. Відповідач також зазначає, що він належним чином виконував свої зобовязання за договором включно до дати припинення Договору, а позивач оплатив вказані послуги в повному обсязі за жовтень 2015 року та частково за листопад 2015 року, а відтак відповідно до ст. 632 ЦК України зміна ціни позову не допускається після його виконання.

Виходячи з викладеного, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

01.07.2015 між ТОВ «Чернігівгаз збут» (позивачем) та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір №318 (надалі -Договір), відповідно до п.1.1 предметом цього Договору є організація та здійснення установами «Банку» міста Чернігова та Чернігівської області в касах та інформаційно-платіжних терміналах самообслуговування (ІПТС) приймання платежів від фізичний осіб (надалі-платники) за спожитий природний газ (надалі-платежі) та перерахування прийнятих коштів на рахунок «Клієнта» із спеціальним режимом використання №4749 відкритий в філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», код установи банку 353553, код «Клієнта» в ; плату за надані послуги з приймання платежів та перерахування коштів на користь «Клієнта» сплачує «Клієнт» у розмірі, визначеному в п.3.1 цього Договору.

Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Виходячи з викладеного, укладений між сторонами договір за юридичною природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до п.3.1 Договору, «Клієнт» здійснює оплату за послуги надані установам «Банку» з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 1% (один відсоток) від загальної суми платежів перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Відповідно до пункту 6.1. Договору, цей Договір набирає чинності з 01.07.2015 та діє до 31 грудня 2015 року; відповідно до пункту 6.2. дія цього Договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої «Сторони» не менш як за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати припинення дії цього Договору.

12.10.2015 позивач звернувся до відповідача з листом за № 2/491-2 про внесення змін до умов Договору, а саме до п.3.1. Договору. До листа позивачем було додано Додаткову угоду №2 від 30.09.2015 про внесення змін до Договору, відповідно до якої позивач виклав п.3.1. Договору в наступній редакції: «Клієнт здійснює оплату за послуги надані установами «Банку» з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 0,3% від загальної суми платежів перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання»; відповідно до п.4 Додаткової угоди №2, дана угода вступає в силу з 01 жовтня 2015 року.

Разом з тим, позивач в своєму листі зазначив, що у разі незгоди на зміни, викладені у вищезазначеній додатковій угоді, ТОВ «Чернігівгаз збут» вимушене буде розірвати договір №318 від 01.07.2015 в односторонньому порядку.

Відповідачем отримано пропозицію та надано відповідь, що Банк не може підписати додаткову угоду №2, оскільки Додаткова угода вступає в дію з 01.10.2015, а отримана відповідачем лише 13.10.2015.

Враховуючи викладене, сторони дійшли згоди, що Договір є розірваним та припинив свою дію з 14.11.2015.

Разом з тим, позивач просить визнати недійсним пункт 3.1 Договору з моменту набрання чинності (10.10.2015) постанови КМ України №792 від 30.09.2015.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ГК (яка кореспондується зі ст. 236 ЦК) виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

За змістом ст.ст. 651, 653 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне отримання послуг на підставі договору банківського рахунку в разі визнання його недійсним (чи його частини) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК, оскільки надання послуг - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо.

Слід зазначити, що як зазначено відповідачем та не заперечувалось позивачем, відповідач надавав послуги по обслуговуванню банківського рахунку позивача, як передбачено умовами договору, до моменту його розірвання (припинення).

Враховуючи той факт, що договір припинив свою дію з моменту його розірвання 14.11.2015, а послуги Банком були надані в повному обсязі, господарський суд приходить до висновку, що визнання пункту 3.1. Договору недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Керуючись ст.80 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Провадження у справі припинити.

Суддя Цимбал-Нарожна М.П.