ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа №907/930/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Марко Р.І.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау, б/н від 11 січня 2016 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року (підписане 31.12.2015 року), головуючий суддя Ремецькі О.Ф., судді: Кривка В.П., Журавчак Л.С.

у справі №907/930/15

за позовом Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау

до відповідача ОСОБА_3 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати», м. Чоп

про визнання за Акціонерним товариством «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау права приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району (позовні вимоги викладено у відповідності до заяви позивача, поданої в порядку вимог ст.22 ГПК України, щодо зміни предмету позову)

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року, з урахуванням заяви позивача (б/н від 15.09.2015 року) про зміну предмету позову, відмовлено в позові до ОСОБА_3 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» про визнання права приватної спільної часткової власності за Акціонерним товариством «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району (арк. справи 62 том І).

Рішення суду мотивоване тим, що в результаті приєднання «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» до «SOTRA HOLDING AG» на підставі договору про приєднання від 24.11.2008 року, до останнього не перейшли права та обовязки «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором №152/01 від 19.12.2001 року, що зокрема, підтверджується і передавальним балансом станом на момент реорганізації, в якому інвестиції за договором про спільну діяльність не числились.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту правонаступництва прав і обовязків «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором №152/01 від 19.12.2001 року, а відтак і переходу права власності на спільне нерухоме майно.

Крім того, судом встановлено факт припинення дії договору №152/01 від 19.12.2001 року, в звязку з припиненням діяльності одного з учасників простого товариства сторони договору, оскільки за умовами договору не передбачалось заміни особи у правовідносинах його правонаступником.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство «SOTRA HOLDING AG» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року у справі №907/930/15 та прийняти нове рішення, яким задоволити позов: визнати за Акціонерним товариством «SOTRA HOLDING AG» право приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району. Зокрема, зазначає що фактичний внесок АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» (правонаступником якого з 2008 року є позивач) у створення спільного майна на виконання договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року, за період з 2002 року по 2003 рік склав 3734030,79 дол. США. З огляду на наведене, позивач вважає себе власником частки в розмірі 60% створеного нерухомого майна, як правонаступник АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG». Поряд з тим, вважає безпідставними посилання суду на відсутність зазначених вище інвестицій у передавальному балансі, складеному в ході реорганізації АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», оскільки, наведена обставина не може вплинути на відсутність чи наявність у останнього, станом на момент реорганізації, права на частку у спільно створеному майні. Позивач наголошує, що є правонаступником всіх прав та обовязків АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», незалежно від даних, що містяться у передавальному балансі, відтак, має право на частку у праві власності на нерухоме майно, створене в результаті спільної діяльності відповідача та АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року. Разом з тим, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про припинення дії наведеного договору, у звязку з ліквідацією АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», оскільки, останнє не було ліквідоване, а реорганізоване шляхом приєднання до позивача. Одночасно апелянт зазначив про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відхиливши клопотання позивача про витребування доказів, зупинення провадження у справі, призначення експертизи та відсутність у рішенні оцінки щодо заяви відповідача про застосування позовної давності.

29.01.2016 року від скаржника до суду поступили клопотання про призначення судової експертизи (б/н від 26.01.2016 року) та пять клопотань про витребування доказів (б/н від 26.01.2016 року).

08.02.2016 року від Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області на адресу суду надійшла довідка (вих.№03-58/56 від 28.01.2016 року) про зарахування в дохід Державного бюджету 80388 грн. судового збору, сплаченого скаржником згідно з квитанцією №QS27060066 від 11.01.2016 року.

Ухвалою суду від 08.02.2016 року розгляд апеляційної скарги, за клопотанням скаржника, відкладено на 22.02.2016 року.

Судове засідання за клопотанням скаржника проводиться в режимі відеоконференції на підставі ст.74-1 ГПК України.

В судове засідання зявились представники сторін (представник скаржника в режимі відеоконференції в Господарський суд м. Києва).

Представник позивача (скаржника) підтримав подані раніше клопотання про призначення експертизи та витребування доказів.

Клопотання про призначення судової економічної експертизи мотивоване необхідністю встановлення обставин спорудження спірного (спільного) майна, зокрема, вияснення джерел фінансування його створення, дослідження бухгалтерського документування етапів його створення (поставок товарно-матеріальних цінностей, розрахунків за них), подальшого обліку основних засобів тощо, що на думку скаржника, дасть можливість встановити законність вимог позивача відносно визнання його речових прав судом.

Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечив, у звязку з відсутністю підстав щодо дійсної потреби у призначенні економічної експертизи, оскільки, питання, що поставлені позивачем у клопотанні не стосуються предмету доказування у даному спорі.

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Враховуючи наведене вище, з огляду на те, що предметом даного позову є визнання права власності на нерухоме майно за правонаступником, беручи до уваги наявні у матеріалах справи документи, надаючи оцінку підставності заявленого клопотання, враховуючи положення ст.41 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника та призначення судової економічної експертизи.

Крім того, представник скаржника в судовому засіданні підтримав клопотання про витребування від Закарпатської митниці ГУ ДФС, Закарпатської обласної державної адміністрації, Ужгородського районного та Закарпатського обласного управлінь статистики, Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області та від відповідача документів, що підтверджують спільність речових прав сторін на спірне майно, перебування спірного майна на окремому бухгалтерському та податковому обліку управляючого спільною інвестиційною діяльністю, фактичних внесків сторін у спільну діяльність тощо, несення витрат на спірне майно за рахунок спільних коштів сторін, отримання податкових пільг під імпорт будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання для такого спільного будівництва тощо.

Представник відповідача проти задоволення вказаних клопотань заперечив.

Відповідно до ч.1 ст.38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Слід зазначити, що скаржником не обґрунтовано неможливості самостійно надати суду такі докази, що в інакшому випадку би свідчило про порушення судом принципу змагальності сторін.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Згідно з ст.33 ГПК України обовязок доказування та подання доказів покладається на сторони, а не на суд.

Поряд з тим, скаржником не обґрунтовано належності таких доказів, тобто їх спроможності містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. Виходячи зі змісту ст.32 ГПК України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи наведене вище, з огляду на недоведеність скаржником належності доказів саме для вирішення даного спору, а також неможливості останнім самостійно подати суду такі докази, зважаючи на передбачений законодавством принцип змагальності сторін, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань скаржника про витребування зазначених в них документів.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року в справі №907/930/15 та прийняти нове рішення, яким задоволити позов та визнати за Акціонерним товариством «SOTRA HOLDING AG» право приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 05.02.2016 року). Зокрема, зазначав, що позивач не набув жодних речових прав на спірне нерухоме майно, оскільки до нього перейшли права АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» виключно в межах, визначених передавальним балансом станом на момент припинення останнього. Поряд з тим, вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про припинення дії договору про спільну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року, у звязку з припиненням юридичної особи однієї із сторін договору.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 19 грудня 2001 року між ОСОБА_3 підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» (м. Чоп Закарпатської області) та Акціонерним товариством «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» (Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, м. Герізау, 9100, вул. Бангофштрассе, 6, код компанії СНЕ-101.320.264), (яке припинило свою діяльність) укладено договір про спільну інвестиційну діяльність №152/01 та додаткову угоду до нього, згідно з умовами яких, у відповідності до законодавства України засновано просте товариство (без прав юридичної особи). Унаслідок укладення такого договору між його учасниками виникли відносини спільної часткової власності, в якій кожному з учасників згідно з умовами договору простого товариства належить частка цього майна пропорційно вкладеному. Відповідно до п.5.2.1 Договору внесок АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» у спорудження спільного майна повинен був скласти 3.000.000 дол. США у вигляді обладнання, будівельних матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з умовами договору (п.1.1) предметом спільної інвестиційної діяльності були реконструкція та будівництво критого перевантажувального комплексу по залізничній станції «Батьово» Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації.

24 листопада 2008 року між АТ «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» та АТ «SOTRA HOLDING AG» укладено договір про приєднання «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» до «SOTRA HOLDING AG» згідно з передавальним балансом станом на 30.06.2008 року.

За наслідками проведеної процедури реорганізації, 04 грудня 2008 року припинена реєстрація «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» у торговельному реєстрі кантону Аппенцель-Ауссерроден, про що офіційно опубліковано 10 грудня 2008 року, з цього часу і припинена діяльність субєкта підприємницької діяльності.

05 лютого 2015 року АТ «SOTRA HOLDING AG» звернулось до ТзОВ «Термінал Карпати» з листом, в якому повідомив про реорганізацію і факт свого правонаступництва всіх прав та обов'язків «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG»- (сторони договору про спільну діяльність), зокрема по договору про спільну інвестиційну діяльність за №152/01 від 19.12.2001 року та запропоновано відповідачу викупити частку АТ «SOTRA HOLDING AG» у спільному майні.

У відповідь на вказаний лист, відповідач 12.03.2015 року просив позивача надати додаткові документи у підтвердження того, що останній є правонаступником «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» по договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року.

Позивач листом від 02.04.2015 року надіслав відповідачу копії договору про приєднання від 24.11.2008 року та передавального балансу станом на 30.06.2008 року та вважав, що дані докази є підтвердженням факту правонаступництва за укладеним договором про спільну інвестиційну діяльність за №152/01 від 19.12.2001 року між відповідачем та «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», який припинив діяльність як субєкт господарювання шляхом реорганізації.

20.05.2015 року відповідач звернувся до позивача з листом, в якому повідомив, що вказані документи не є доказом правонаступництва юридичних осіб по договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року, оскільки вміщують узагальнену вартість активів, що передаються, а також просив позивача надати будь-які інші документи, які б підтверджували факт правонаступництва саме за договором про спільну інвестиційну діяльність.

Отже, предметом зясування є також факт правонаступництва позивача по договору про спільну інвестиційну діяльність та обєм прав позивача як правонаступника саме за договором про спільну інвестиційну діяльність.

Судами встановлено, що речові права на критий перевантажувальний комплекс по залізничній станції «Батьово» Львівської залізниці зареєстровано 04.02.2004 року за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №242544, виданого 03.02.2004 року виконавчим комітетом Батівської селищної ради.

Згідно з реєстраційними даними власником вказаного комплексу зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» з часткою 1/1, однак, з одночасним посиланням на колективну власність і спільну інвестиційну діяльність останнього з фірмою «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG».

Натомість, позивач запропонував відповідачу скликати 06.07.2015 року засідання Правління спільної діяльності та надіслав відповідачу оферту щодо укладення додаткової угоди до договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року щодо правонаступництва позивача за вказаним договором. Згоди сторін не досягнуто.

З огляду на наведене, Акціонерне товариство «SOTRA HOLDING AG» (Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау) звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» з вимогою визнати за Акціонерним товариством «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау право приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району. При цьому, позивач, зокрема, посилається на ст.ст.112, 432 ЦК УРСР та ст.ст.325-327, 355, 357, 392, 1131, 1134 ЦК України.

Як зазначалось вище 19.12.2001 року між ОСОБА_3 підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати», м. Чоп та Акціонерним товариством «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» (Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, м. Герізау, 9100, вул. Бангофштрассе, 6, код компанії СНЕ-101.320.264) укладено договір №152/01 про спільну інвестиційну діяльність, за умовами якого, сторони взяли на себе зобов'язання, що полягають в об'єднанні майна та зусиль з метою спільної діяльності щодо подальшої експлуатації реконструйованих (збудованих) і обладнаних за рахунок коштів учасників критого перевантажувального комплексу по залізничній станції «Батьово» Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації.

Станом на момент укладення Договору правовідносини за договором про сумісну діяльність регулювались главою 38 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.430 ЦК УРСР зміст договору про сумісну діяльність визначався як зобов'язання сторін сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т.ін.

Згідно з ст.432 ЦК УРСР усі внески сторін набувають статусу не спільної сумісної, а спільної їх власності з визначенням часток (долі). Спільну часткову власність складають не тільки внески, але й майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №152/01 «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» через третіх осіб здійснено поставку на адресу українського учасника обладнання, будівельних матеріалів (стальних конструкцій та будівельних матеріалів) для будівництва терміналу на станції Батьово. Виконання третьою стороною своїх зобовязань по поставці стальних конструкцій та обладнання для будівництва терміналу підтверджено протоколом приймання до договору про спільну інвестиційну діяльність, підписаним керівниками сторін договору №152/01.

У відповідності до вимог п.4 Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст.1132 ЦК України).

Згідно з ст.1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

В силу ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди у порядку, що встановлюється за рішенням суду. Обовязки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, повязаних з виконанням цих обовязків встановлюються договором простого товариства.

Учасники договору простого товариства діють спільно.

Згідно з ст.1335 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожної угоди потрібна згода всіх учасників.

Згідно з ст.1139 ЦК України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Судами встановлено, що відповідно до умов договору про приєднання від 24.11.2008 року сторони узгодили, що «SOTRA HOLDING AG» приймає від товариства-продавця, внаслідок приєднання у відповідності до вимог ст.12 і наступних статей Закону про обєднання товариств, все майно товариства з усіма активами та пасивами на основі досягнутого та перевіреного обєднавчого балансу станом на 30.06.2008 року.

Згідно з п.2 договору про приєднання його невідємною частиною є перевірений баланс товариства, яке приєднується («SVT Sojuzvneshtrans Holding AG») станом на 30.06.2008 року.

Зазначений перевірений баланс «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» від 30.06.2008 року базується на інвентаризаційній оцінці і підтверджує, що на момент приєднання товариство, що приєднувалось мало наступні балансові показники (п.3 договору приєднання): активи 3051,270 швейцарських франків; пасиви 5.794.185 швейцарських франків; власний капітал - 2.742.915 швейцарських франків; тобто балансові збитки «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» станом на день приєднання складали - 4742915 швейцарських франків.

Поряд з тим, в п.5 договору про приєднання зазначено, що «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» на момент приєднання було неплатоспроможним. У цьому ж пункті зазначено, що кредитор відступив своє першочергове право вимоги іншим кредиторам відносно своїх вимог в розмірі 4 млн. швейцарських франків. Першочергові вимоги покривають підсумкові збитки та половину акціонерного капіталу приєднуваного товариства. Вказане підтверджено адміністративній раді тимчасово назначений експерт-ревізор.

За даними балансу станом на 30.06.2008 року в структурі активів «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» не значились необоротні активи у вигляді інвестицій за договором №152/01 від 19.12.2001 року. Загальний розмір інвестицій, які згадуються в балансі «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» на момент приєднання становив 23712 швейцарських франків, однак характер таких інвестицій у балансі не зазначено. В той час за умовами договору №152/01 від 19.12.2001 року внесок «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» у спільну діяльність становив 3000000 дол. США.

З аналізу умов договору про приєднання від 24.11.2008 року вбачається, що до позивача перейшли активи «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» лише в обсязі, визначеному в передавальному балансі.

Статтею 957 Кодексу зобов'язань особливої частини Цивільного кодексу Швейцарської конфедерації передбачено, що бухгалтерська документація є основою для формування та подання фінансової звітності. Фінансова звітність містить дані щодо ділових операцій та фінансовий стан, які потрібні для того, щоб показати дохід, фінансові операції, валовий дохід компанії (фінансове становище).

Відповідно до п.«б» ст.958 зазначеного вище Кодексу бухгалтерський баланс та баланс прибутку та збитків (розрахунок поступлень та витрат) мають бути розраховані та подані в текстовій формі. В річній звітності відображаються показники і за минулий рік.

Звітність та бухгалтерські записи повинні зберігатися 10 років з кінця фінансового року. Балансовий звіт має мітити активи та фінансове положення суб'єкта господарювання на звітну дату та поділені на активи та пасиви. Серед активів має бути показаний коефіцієнт ліквідності виходячи та включаючи наступні пункти: оборотний капітал; готівкові кошти та еквіваленти та оборотний капітал акцій по ціні біржі; дебіторська заборгованість; поточна дебіторська заборгованість; інвентар; виставлені в рахунку фактурі послуги; накопичений дохід; відкладені витрати (ст.ст.958, 959 Кодексу).

Однак із передавального балансу вбачається, що станом на момент реорганізації за «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» не числились інвестиції за договором №152/01 від 19.12.2001 року, а з аналізу умов договору про приєднання від 24.11.2008 року, яке відбувалось виключно в обсязі, передбаченому балансом, не вбачається передача прав «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором №152/01 від 19.12.2001 року до «SOTRA HOLDING AG».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем факту правонаступництва прав і обовязків «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором №152/01 від 19.12.2001 року.

Крім того, у пункті 10.1 договору №152/01 про спільну інвестиційну діяльність від 19.12.2001 року сторони погодили, що даний договір регулюється у відповідності з українським законодавством.

Згідно з п.8.1 Договору останній набрав чинності з 10.06.2002 року після його державної реєстрації строком на 50 років.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону (ч.1 ст. 1130 ЦК України).

Частиною першою ст.1141 ЦК України передбачено, що договір простого товариства припиняється у разі смерті фізичної особи учасника або ліквідації юридичної особи учасника договору простого товариства, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників або заміщення учасника, який помер (ліквідованої юридичної особи), його спадкоємцями (правонаступниками).

Судами встановлено, що в договорі №152/01 про спільну інвестиційну діяльність від 19.12.2001 року сторони не передбачили можливість збереження договору щодо інших учасників або заміщення сторін їхніми правонаступниками.

Статтею 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.59 ГК України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбаченим цим Кодексом за рішенням суду.

З наявних доказів по справі встановлено, що «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», як юридична особа, припинила свою діяльність за наслідками проведеної процедури реорганізації - 04 грудня 2008 року, в торговельному реєстрі кантону Аппенцель-Ауссерроден про що офіційно опубліковано 10 грудня 2008 року, з цього часу і припинена діяльність субєкта підприємницької діяльності, шляхом приєднання до «SOTRA HOLDING AG», що підтверджується виписками з торгового реєстру кантону Аппенцель-Ауссерроден.

Відповідно до ст.22 Федерального Закону Швейцарської конфедерації «Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна» злиття набирає чинності з моменту державної реєстрації в торговельному реєстрі.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та умови договору №152/01 про спільну інвестиційну діяльність від 19.12.2001 року, з огляду на припинення юридичної особи «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» - сторони вказаного договору та відсутність у договорі умови щодо заміни сторони, яка вибула її правонаступником, колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач не може вважатись стороною договору про спільну інвестиційну діяльність замість «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», що також свідчить про відсутність у позивача прав на спільне нерухоме майно, створене за договором про інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 року.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи все наведене вище, зважаючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами право на спільне нерухоме майно, створене в процесі спільної діяльності відповідача та «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», колегія суддів вважає вимогу позивача необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів зазначає, що така судом першої інстанції не розглядалась, оскільки суд у рішенні дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є помилковими.

Інші доводи апелянта щодо скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року у справі №907/930/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG», Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №907/930/15 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повну постанову складено 29.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4