ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року Справа № 904/9984/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "В.В.С.", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016р. у справі № 904/9984/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя", м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича

фірма "В.В.С.", м. Дніпропетровськ

про стягнення 110 700 грн 00 коп

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016р. у справі №904/9984/15 (суддя Новікова Р.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "В.В.С." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамейя" суму попередньої оплати - 110 700,00 грн та суму сплаченого судового збору 1660,50 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "В.В.С." звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду від 18.01.2016р. просить скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи та недоведеності тих обставин, які місцевий суд визнав встановленими; прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що укладення договору між сторонами у справі не доведено, оскільки сам договір є змішаним (регулює відносини як поставки продукції, так ї її виготовлення), а судом не встановлено досягнення сторонами згоди щодо істотної умови договору погодження креслень, за якими має відбуватися виготовлення продукції за замовленням Позивача. Зазначив, що наданий Позивачем рахунок на суму 221 400,00 грн не відповідає умовам договору і не може бути належною підставою для внесення Позивачем передоплати, оскільки визначає суму для оплату більшу, ніж передбачено умовами договору (за договором 50 % передоплати, що становлять 110 700,00 грн). Вказав, що за відсутності доказів отримання рахунку Позивачем, факт його виставлення визнаний бути не може. Вважає також невстановленим договором строк виконання робіт, оскільки відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу України обчислення строку не пов`язується із робочими днями. Вимога Позивача про виконання обов`язку виготовлення та передачі продукції останнім пред`явлена не була, тому строк виконання зобов`язання не настав.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив з огляду на її безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що п. 2.3 договору не містить вимоги, яким саме повинен бути рахунок на суму передплати (на повну вартість товару чи на суму передплати); ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначений обов`язок сторони, по відношенню до якої виконане зобов`язання належним чином, виконати своє зобов`язання; а нормами Цивільного кодексу України не встановлено обмежень у визначенні строку виконання зобов`язань у робочих днях, таке визначення строку є частиною договору (правочину), до якого відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 24.02.2016р. не забезпечив, надіслав до суду телеграму про розгляд справи без його участі із врахуванням викладеної у відзиві на апеляційну скаргу позиції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 24.02.2016р. також не забезпечив, надіслав до суду клопотання від 22.02.2016р. про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю у штаті посади юриста та терміновим відрядженням керівника.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України представництво юридичної особи безпосередньо здійснює її керівник, який довіреністю вправі уповноважити будь-яку особу на здійснення представництва інтересів товариства. Коло представників юридичної особи не обмежено. Враховуючи наведене, директор Відповідача ОСОБА_1 не був позбавлений права на уповноваження іншої особи здійснювати представництво підприємства у суді.

З огляду на те, що інших підстав для відкладення розгляду справи Відповідачем не зазначено, а наявних доказів у справі достатньо для вирішення спору по суті, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 17.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "В.В.С." як виконавцем (надалі - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамейя" як замовником (надалі - Позивач) був укладений договір поставки №17/06 (надалі Договір) строком дії по 31.12.2014р. (п. 9.1. Договору).

Відповідно до п.1. Договору Відповідач зобов`язався виготовити та поставити, а Позивач прийняти та оплатити поставлену металопродукцію згідно специфікацій (відповідно до специфікації №1 від 17.06.2014р. сторонами узгоджено виготовлення та поставку бандажу кресл. №К2 Бд М2750-М2751-М2752 LPS, кількістю 1 шт. за ціною 221 400,00 грн з ПДВ).

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Замовник сплачує 50% вартості металопродукції у сумі 110 700,00 грн у тому числі ПДВ у сумі 18 450,00 грн за договором на розрахунковий рахунок Відповідача не пізніше 5 банківських днів згідно рахунку, який виставив Виконавець.

Платіжним дорученням №4679 від 18.06.2014р. Позивачем на рахунок Відповідача було перераховано 110 700,00 грн з посиланням на рахунок №17/06-1 від 17.06.2014р. (а.с.15), що свідчить про надання йому вказаного рахунку відповідачем, та в цій частині доводи відповідача не відповідають дійсним обставинам.

Специфікацією №1 від 17.06.2014р. до Договору передбачено, що строк поставки згідно специфікації до 60 рабочих днів з моменту отримання передоплати Виконавцем (а.с.13).

Таким чином, Відповідач повинен був виконати своє зобовязання з поставки металопродукції в строк до 12.09.2014р. включно.

З огляду на те, що зобов`язання по поставці продукції Відповідачем виконане не було, 27.10.2015р. Позивач направив останньому вимогу №350 від 23.10.2015р. з проханням повернути грошові кошти у сумі 110 700 грн, сплачені у якості попередньої оплати за поставку продукції згідно Договору. Вимога отримана Відповідачем поштою 02.11.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18), втім кошти Позивачу досі не повернуті, що стало підставою для звернення із даним позовом.

Зі встановленого судом слідує, що укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є змішаним договором поставки та підряду.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містить і ст.265 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на зазначене та обставин справи, апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог про стягнення з Відповідача суми попередньої оплати 110 700,00 грн, оскільки строк поставки продукції по Договору є таким, що настав 12.09.2014р., продукція поставлена не була; вимога про повернення суми попередньої оплати Відповідачем отримана, внаслідок чого у строк, визначений ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України у Відповідача виник обов`язок щодо повернення спірних коштів.

Стосовно заперечень скаржника апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 1.1. Договору сторони визначили, що його предметом є виготовлення Відповідачем та поставка Позивачу металопродукції згідно Специфікації.

У специфікації (графа найменування, креслення) зазначено - бандаж кресл. №К2 Бд М2750-М2751-М2752 LPS. Узгодження креслень, за якими має відбуватися виготовлення продукції за замовленням позивача, умовами укладеного Договору не передбачено, будь якого листування між сторонами з вирішення цього питання суду не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що при укладенні договору узгодження креслення як істотна умова договору Відповідачем заявлена не була, тому враховуючи відсутність законодавчого визначення зазначеної умови договору підряду як істотної, а також беручи до уваги, що таке зазначення виду продукції у специфікації конкретизує продукцію, що має бути виготовлена, тобто уточнює предмет договору, апеляційний суд вважає визначеним та узгодженим сторонами предмет Договору, а твердження скаржника в цій частині безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

З огляду на вказане, враховуючи, що умова договору про визначення строку у робочих днях не суперечить нормам чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін Договору в силу правомірності правочину.

Решта доводів скаржника апеляційним судом відхиляються як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "В.В.С.", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016р. у справі № 904/9984/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Повний текст постанови складений 29.02.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков