ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.02.2016 Справа № 920/1863/13

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Джепи Ю.А., суддів: Лиховида Б.І., Костенко Л.А., розглянувши матеріали справи № 920/1863/13, порушеної

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії

"Нафтогаз України", м. Київ;

до відповідача: Казенне підприємство "Шосткинський казенний завод "Імпульс",

м. Шостка Сумської області;

за участю: Сумського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній

сфері, м. Суми;

про стягнення 1 801 129 грн. 68 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Тесленко О.Г. (довіреність № 1/2016-Д від 15.12.2015);

від прокуратури: Рудяк А.М. (службове посвідчення № 032614, видане 27.03.2015);

при секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 1 801 129 грн. 68 коп. заборгованості, з яких: 1 461 094 грн. 48 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2221-ТЕ-29 від 20.12.2010 р.; 179 180 грн. 31 коп. пені; 144 978 грн. 90 коп. 3% річних; 15 875 грн. 99 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача 19.01.2016 надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 0,03 грн. інфляційних втрат, а також про повернення надмірно сплаченого судового збору відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Дана заява була прийнята судом до розгляду.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 20.12.2010 р. був укладений договір № 06/10-2221-ТЕ-29 про закупівлю природного газу за державні кошти, відповідно до якого позивач зобов'язувався передати відповідачу протягом січня-квітня 2011 року природний газ, а відповідач повинен прийняти та оплатити поставлений природний газ.

За даним договором позивач здійснив поставку природного газу на суму 2 590 876 грн. 69 коп., проте відповідач свої зобов'язання по договору виконав частково в сумі 1 129 782 грн. 21 коп.

Позивач в позовній заяві зазначає, що на момент звернення з позовом, сума основного боргу становить 1 461 094 грн. 48 коп.

Крім того, за неналежне виконання умов договору позивач нарахував відповідачу 179 180 грн. 31 коп. пені, 144 978 грн. 90 коп. 3% річних, 15 875 грн. 99 коп. інфляційних втрат.

В своїх заперечення на позов відповідач зазначав, що заборгованість станом на 26.11.2012 в розмірі 1 461 094 грн. 48 коп. списана.

24.03.2014 Сумським прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері надано заяву про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/3316/14, яка розглядається господарським судом м. Києва.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 26.03.2014 провадження по справі № 920/1863/13 було зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/3316/14 (до набрання законної сили рішення).

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що в провадженні господарського суду м. Києва перебувала справа за позовом заступника Сумського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі казенного підприємства «Шосткинський казений завод «Імпульс» до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» про зобов'язання вчинити дії, а саме: списати заборгованість за договором поставки природного газу № 06/10-2221-ТЕ-29.

За результатами розгляду вказаної справи в задоволенні позову було відмовлено. Однак при з'язування обставин справи судом було встановлено, що списання заборгованості в порядку Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу-учасників Державного концерну «Укроборонпром» за договором № 06/10-2221-ТЕ-29 від 20.12.2010 в сумі 1 861 094 грн. 48 коп. (сума основного боргу - 1 461 094 грн. 48 коп., пеня - 179 180 грн. 31 коп., інфляційні - 15 875 грн. 96 коп. та 3% річних - 144 978 грн. 90 коп.) слід вважати списаною 05.11.2012, з дати отримання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

19.01.2016 позивач, враховуючи зазначені обставини, надав заяву про зменшення позовних вимог. Згідно якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь 0,03 грн. інфляційних втрат, які залишилися не списаними, відповідно до вимог ст. 7 закону України «Про судовий збір» - повернути суму судового збору в розмірі переплаченої суми.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд не може погодитися з зазначеною позицією позивача, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать про факт повного здійснення взаєморозрахунків з позивачем за поставлений природний газ. Наслідком виконання розрахунків є відсутність у сторін жодних претензій одна до одної стосовно предмета цього договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача 0 грн. 03 коп. інфляційних втрат відсутні, оскільки позивач нараховує інфляційні втрати з березня 2011 року по вересень 2013 року, а з 05.11.2012 заборгованість списана за рішенням господарського суду м. Києва, тому після списання заборгованості нарахування інфляційних втрат безпідставне, так як заборгованість відсутня.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 0,03 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у випадку відмови у позові - покладається на позивача.

Стосовно клопотання позивача щодо повернення йому суми надмірно сплаченого судового збору, суд відмовляє в ньому, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 01.11.2013 з вимогами стягнути з відповідача 1 461 094 грн. 48 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2221-ТЕ-29 від 20.12.2010 р.; 179 180 грн. 31 коп. пені; 144 978 грн. 90 коп. 3% річних; 15 875 грн. 99 коп. інфляційних втрат.

В той же час, заявою від 19.01.2016 зменшує розмір лише позовної вимоги щодо стягнення інфляційних втрат з 15 875 грн. 99 коп. до 00 грн. 03 коп. (за подання яких і в першому і в другому варіанті сплаті підлягає судовий збір в мінімальному фіксованому розмірі, тобто відсутній факт внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом). Щодо інших вимог (стягнення основного боргу, пені та 3% річних) позивач фактично відмовляється, однак у письмовому вигляді та усно у судових засіданнях не визначає це як відмову від позову із наслідками у вигляді припинення провадження в частині цих вимог за п.4 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (що відповідно до положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» не дає право на повернення судового збору»).

Тому суд, за відсутності чітко викладеної письмової відмови від позову позивача, виходячи з обставин справи та положень чинного законодавства, вирішив спір по суті, в задоволенні позову відмовив, а також відмовив, керуючись вищевикладеним, у клопотанні щодо повернення судового збору з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 550-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 35, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 4, 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 29.02.2016

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД

СУДДЯ Л.А. КОСТЕНКО