ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа № 922/81/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

першого відповідача - ОСОБА_2,

другого відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх. №323 Х/1-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.01.16 у справі

за позовом Приватного підприємства "Агротех", смт Казанка,

до

1) Приватного підприємства "Еллада", м. Кіровоград,

2) ФО-П ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 19 762 691,39 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПП "Агротех", звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного підприємства "Еллада", першого відповідача, заборгованість за договором поставки №1088 від 21.06.10р. в сумі 19742691,39 грн. та стягнути з ФОП ОСОБА_3, другого відповідача, 20000,00 грн. за договором поруки від 25.07.15р.

25.01.2016 року до господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові суми, що належать Приватному підприємству "Еллада" (, 25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, проспект Промисловий, будинок 14-а), де б вони не знаходились, в межах суми позовних вимог у розмірі 21446764,12 грн. Заява обґрунтована тим, що відповідач здійснює дії, які спрямовані на ухилення від виконання майнового зобов'язання шляхом реалізації власного майна та витрачання коштів не на здійснення розрахунків з позивачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.16 року заява Приватного підприємства "Агротех" про забезпечення позову задоволена частково. Накладено арешт на грошові суми, що належать Приватному підприємству "Еллада" (, 25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, проспект Промисловий, будинок 14-а), де б вони не знаходились, в межах суми позовних вимог у розмірі 19762691,39 грн.

Перший відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги перший відповідач зазначає, що на його думку, позивач не надав доказів, на основі яких можливо здійснити обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а тому, як стверджує перший відповідач, суд, погодившись з доводами позивача, порушив вимоги статей 66 та 67 Господарського процесуального кодексу України, що стало наслідком винесення оскаржуваної ухвали.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги першого відповідача заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Представник другого відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно положень статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

З метою однакового і правильного застосування законодавства щодо забезпечення позову Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" господарським судам надані наступні роз'яснення.

Так, відповідно до пункту 1 згаданої Постанови Пленуму Вищого господарського суду, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно пункту 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат.

Колегія суддів, зважаючи на те, що сума заборгованості є досить значною, а також на те, що така заборгованість існує вже тривалий час і перший відповідач не здійснив дій щодо сплати боргу, в тому числі і після звернення із відповідним позовом, погоджується із міркуваннями господарського суду першої інстанції про наявність обґрунтованого припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у першого відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення та про існування зв'язку між визначеним предметом спору й заходами до забезпечення позову, і заходи забезпечення позову є адекватними позовним вимогам та спрямовані на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача й забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Щодо доводів першого відповідача про те, що накладення арешту суттєво обмежує підприємство у здійсненні діяльності, зокрема у виплаті заробітної плати, здіснення розрахунків із комунальними службами, колегія суддів зазначає, що першим відповідачем на підтвердження таких доводів не надано відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у розмірі 19762691,39 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує на положення пункту 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", відповідно до яких, оскільки забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову прешкоджає належному виконанню судового рішення.

З викладеного вбачається, що суду не слід скасовувати вжиті заходи до виконання рішення без виключної необхідності, а питання про скасування заходів забезпечення позову може бути вирішено судом під час винесення рішення справі, в залежності від прийнятого рішення.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що висновки місцевого господарського суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, винесена ухвала відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.03.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.