ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа №922/1021/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,
при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:
позивача Гончаров С.М., за довіреністю №179-07/29 від 11.01.2016 року;

відповідача Новиков В.А., за довіреністю №7/Ю від 19.01.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Харків, (вх.№495Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року по справі №922/1021/14,

за позовом Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Харкова, м.Харків,

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Харків,

про стягнення 75059,36 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 75059,36 грн. переплати по пенсії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року по справі №922/1021/14 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова 75059,36 грн. шкоди.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь державного бюджету України 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не встановлено та не вказано в оскаржуваному рішенні в чому полягає протиправна поведінка ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою, не встановлено вини.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 09.03.2016 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні 09.03.2016 року пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011, органи Пенсійного фонду України є органами виконавчої влади, що призначають пенсії та акумулюють кошти на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для забезпечення фінансування витрат на виплату пенсій. Одним з основних завдань органів Пенсійного фонду України є ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів.

Так, в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі з 09.11.2005 року на обліку як отримувач пенсії перебуває ОСОБА_1 , де отримує пенсію по інвалідності 3 групи, з 29.10.2007 року по інвалідності 2 групи, яка настала у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Пенсію призначено ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 18, 21, 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як зазначив позивач, 25.12.2012 до Управління надійшла виписка із акта огляду МСЕК до довідки серії 10ААБ №204010 про подовження 2 групи інвалідності від загального захворювання з 18.10.2010 року, а також надійшов протокол №1072 від 21.12.2012 року засідання обласної медико-соціальної експертної комісії №2 КЗОЗ «ОЦMCE», яким було змінено причинний зв`язок захворювання через анулювання раніше виданої довідки Жовтневого райвійськкомату.

Так, у довідках, раніше виданих, зазначалось про причинний зв`язок захворювання з виконанням інтернаціональних обов`язків. В подальшому зазначену довідку було анульовано та встановлено, що причиною є загальне захворювання.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 пенсію перераховано згідно ст.ст. 30, 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 2005 року на підставі довідки МСЕК серії 10 ААБ №204010 по інвалідності 2 групи (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку), в результаті зміни підстав захворювання, за період з 09.11.2005 року по 28.02.2013 року утворилась надмірно виплачена пенсія у сумі 75059,36 грн. Внаслідок чого Управлінню було заподіяно шкоду в розмірі 75059,36 грн.

07.08.2013 року Управлінням було надіслано претензію до Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 КЗОВ «ОЦМСЕ» з метою досудового врегулювання спору про відшкодування суми в порядку права зворотної вимоги до винної особи.

Листом №70 від 20.08.2013 року (отримано 22.08.2013 року) голова обласної медико-соціальної експертної комісії №2 КЗОЗ «ОЦМСЕ» повідомив, що МСЕК діяло у порядку та у спосіб, що передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінетом міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, та надав копії документів, з яких з`ясувалося, що заподіяння шкоди стало можливе в результаті бездіяльності Жовтневого ОРВК м.Харкова.

28.08.2013 року до Жовтневого ОРВК м.Харкова було надіслано претензію вих.№5786/07-29 від 27.08.2013 року з метою досудового врегулювання спору про відшкодування суми в порядку права зворотної вимоги до винної особи. Проте позивач відповіді не отримав.

Відповідно до довідки Жовтневого ОРВК м.Харкова від 01.09.2005 року за №2095 ОСОБА_1 проходив службу в рядах збройних сил з 17.11.1976 року по 07.11.1978 року. Проходив надстрокову військову службу у військовій частині пп НОМЕР_1 в період з 20.08.1984 року по 20.08.1986 року, яка дислокувалась в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії.

Так, на підставі довідки Жовтневого ОРВК м.Харкова від 01.09.2005 року №2095, висновку ВЛК УВД від 05.05.1991 року №1038, висновку судово-медичної експертизи від 06.09.2005 року №107Д, свідоцтва про хворобу ВЛК Жовтневого ОРВК від 09.09.2005 року №312 ОСОБА_1 був оглянутий 09.11.2005 року в Обласній МСЕК №2 та визнаний інвалідом третьої групи від травми та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. 29.10.2007 року був оглянутий в Обласній МСЕК №2 та визнаний інвалідом другої групи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. В жовтні 2010 року друга група інвалідності встановлена безстроково, з урахуванням стійких незворотних змін з боку центральної нервової системи, що не піддаються лікуванню.

Відповідно до довідки військового комісара Жовтневого ОРВК м.Харкова від 04.10.2011 року №195 ОСОБА_1 працював, а не проходив військову службу у військових частинах пп НОМЕР_2 та пп НОМЕР_3 , які дислокувалися на території ДРА, де в цей час велися бойові дії.

06.12.2012 року виконуючому обов`язки Головного лікаря Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи Зінов`єву І.І. надійшов лист Військового комісара Жовтневого ОРВК міста Харкова полковника Романенко О.О., в якому повідомлялось наступне:

- довідка, яка видана 01.09.2005 року ІНФОРМАЦІЯ_2 за №2095 ОСОБА_1 , в частині «проходив надстрокову військову службу у в/ч пп НОМЕР_1 в період з 20.08.1984 року по 20.08.1986 рік, яка дислокувалась в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії», визнана такою, що видана помилково анульована з моменту дати складання, тобто з 01.09.2005 року, оскільки у цій частині не відповідає дійсності;

- свідоцтво про хворобу №321 від 09.09.2005 року, складене військовою лікарською комісією Жовтневого ОРВК 09.09.2005 року на ОСОБА_1 , визнане таким, що не відповідає дійсності та винесене з порушенням законодавства, через що відповідною військовою комісією Жовтневого ОРВК м.Харкова анульована з моменту його складання, тобто з 09.09.2005 року.

Протоколом №1072 від 21.12.2012 року засідання обласної медико-соціальної експертної комісії №2 КЗОЗ «ОЦМСЕ» вирішено:

- анулювати записи в довідках до актів огляду МСЕК ХАР-04 №019401, ХАР-06 №042763, ХАР - 08 №017716 ОСОБА_1 (№871 від 09.11.2005 року, №787 від 29.10.2007 року, №922 від 18.10.2010 року) про причину інвалідності на підставі повідомлення Жовтневого ОРВК м.Харкова від 05.12.2012 року за №191;

- змінити причину інвалідності ОСОБА_2 на «загальне захворювання» з моменту його первинного огляду в МСЕК (тобто з 09.11.2005 року).

З листа Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2012 року №324/38/2 вбачається, що підставою видачі довідки Жовтневого ОРВК від 01.09.2005 року №2095 є військовий квіток серії НОМЕР_4 .

Відповідно до архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 03.11.2011 року №3/262539, яка отримана Жовтневим ОРВК м.Харкова, на його письмовий запит від 15.09.2011 року №183, ОСОБА_1 в складі військових частин пп НОМЕР_3 та пп 88879 в період 1984 - 1985 років перебував на території Демократичної Республіки Афганістан, де в цей період велися бойові дії, у якості службовця тобто - працівника.

Отже, позивач наголошує, що за вищевказаною архівною довідкою ОСОБА_1 , перебуваючи на території Демократичної Республіки Афганістан, мав статус службовця, тобто працівника, та не мав статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного.

Позивач також вказує, що архівну довідку Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації було запитано лише в 2011 році, а не в момент видачі первинної довідки Жовтневого ОРВК м. Харкова від 01.09.2005 року №2095, на підставі чого, бездіяльність Жовтневого ОРВК м.Харкова призвела до утворення переплати пенсії за період з 09.11.2005 року по 28.02.2013 року, внаслідок чого позивачу було заподіяно шкоду в розмірі 75059,36 грн., яка заявлена до стягнення в межах даної справи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1522 від 02.11.2006 року «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» затверджено «Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», яким визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державної податкової адміністрації, Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», функцій з призначення і виплати пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Предметом розгляду по даній справі є вимога Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Харкова до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди в розмірі 75059,36 грн. у вигляді надміру виплаченої суми пенсії, спричиненої внаслідок видачі недостовірних документів.

Відповідно до вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма передбачає загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною 1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Пунктом 2 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695 визначено, що переплатою пенсій та грошової допомоги є сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Відповідно до пунктів 1-4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 року, при виникненні підстав для перерахунку пенсій згідно статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», уповноважені структурні підрозділи повідомляють органи Пенсійного фонду України про зміну розмірів та нові види грошового забезпечення. В свою чергу, органи Пенсійного фонду України після отримання даних про розмір грошового забезпечення здійснюють відповідний перерахунок пенсії.

Згідно вимог ст.65 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи, винні в порушенні законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також у несвоєчасному оформленні або поданні документів для призначення пенсії, у видачі для оформленні пенсії недостовірних даних і документів, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законом. Вказана норма чітко регламентує, що відповідальність настає лише у випадку видачі недостовірних даних і документів для оформлення пенсій і застосовується до фізичних осіб, винних в порушенні законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частинами 1,2,3 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вина.

За відсутності хоча б одного з вищевказаних елементів складу правопорушення цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Як вбачається з постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2013 року по справі №820/4666/13-а, судом встановлено, що протягом 1984-1985 років ОСОБА_1 перебував на території ДРА, проте не в якості військовослужбовця надстрокової служби, а як особа, що працювала за вільним наймом у ВЧ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

03.12.2012 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу Жовтневого ОРВК м. Харкова, в.о. обов`язки головного лікаря Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи, управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району м. Харкова направлено листа №324/зр/2, в якому з урахуванням вищенаведених обставин, міститься вимога до Жовтневого ОРВК м. Харкова про визнання довідки від 01.09.2005 року №2095 в частині «проходив надстрокову військову службу в ВЧ НОМЕР_1 в період з 20.08.1984 р. по 20.08.1986 року, яка дислокувалась в Республіці Афганістан, де велись бойові дії» такою, що видана помилково (анулювати з моменту - дати її складання, оскільки в цій частині не відповідає дійсності), свідоцтво про хворобу №321 від 09.09.2005 року, складане військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 на ОСОБА_1 визнати таким, що не відповідає дійсності та складене з порушенням законодавства, через що відповідною комісією Жовтневого ОРВК анулювати з моменту (дати) його складання.

Також, судом встановлено, що свідоцтво про хворобу №321 анульоване комісією Жовтневого ОРВК, створеною згідно наказу військового комісару Жовтневого ОРВК від 25.11.2011 року №120 «Про організацію службової діяльності в Жовтневому ОРВК в 2012 навчальному році» для контролю законності та правомірності медичного огляду допризовників, призовників, військовослужбовців та членів їх сімей, військовозобов`язаних резервістів, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах, а також відповідно до п.2.10.4 наказу МО України №402 іншого контингенту.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт заподіяння шкоди визначається наявним у матеріалах справи розрахунком надмірної виплати коштів Управлінням пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова за даними наданими відповідачем (довідка №2095 від 01.09.2005 року, яка містила невірні дані та була підставою для здійснення розрахунку суми пенсії), а тому, вказані обставини знаходяться в причинному зв`язку між протиправними діями (надання невірної довідки) та результатом таких дій - настанням негативного наслідку - переплати пенсії.

Таким чином, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обставини справи підтверджують наявність складу правопорушення з боку відповідача, внаслідок чого завдано шкоди Управлінню пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова, яка підлягає відшкодуванню.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином факт наявності складу правопорушення, що є підставою для відшкодування шкоди, заявленої позивачем до стягнення по даній справі.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року по справі №922/1021/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення (ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2 вказаної статті визначає ставки судового збору, які підлягають сплаті за подання апеляційних скарг. Так, в редакції ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яка набрала чинності з 01.09.2015 року за подання апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У той час, у п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року №01-06/2093/15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року №484-VIII) зазначається, що розмір судового збору у випадку подання апеляційної скарги, судовий збір за подання позову в якій було сплачено до 01.09.2015 року, розраховується виходячи з суми судового збору сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом. При цьому, якщо платник судового збору був звільнений від обов`язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015 року), то у випадку подання скарги після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 року за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Враховуючи вищенаведені норми права, апелянт ІНФОРМАЦІЯ_5 мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 2009,70 грн. Однак, скаржник, відповідач у справі сплатив судовий збір у розмірі 1515,80 грн., що підтверджується квитанцією №33 від 12.02.2016 року. Таким чином, апелянт не доплатив 493,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Так, в ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року апелянту було роз`яснено щодо порядку та розміру судового збору, що підлягає сплаті по даній справі, а також зобов`язано надати до суду належні та допустимі докази в підтвердження сплати судового збору по справі у встановленому порядку і розмірі відповідно до Закону України «Про судовий збір», з урахуванням змін до нього, які набрали чинності з 01.09.2015 року.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 року, у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Отже, оскільки колегія суддів встановила факт недоплати скаржником суми судового збору у належному розмірі, то у зв`язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, необхідно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь державного бюджету України недоплачений розмір судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 493,90 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року по справі №922/1021/14 залишити без змін.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , р/р НОМЕР_5 в ГУ ДКУ в Харківській області, МФО 851011, ) на користь державного бюджету України (отримувач коштів УДКСУ у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, код 37999654, МФО 851011, рахунок отримувача 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)») 493,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 11 березня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.