КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа№ 910/23415/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Пріцак І.Є. - представник, дов. № 147 від 01.03.2016;

від відповідача: Антощук Е.І. - представник, дов. б/н від 06.01.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015

у справі № 910/23415/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк", в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Біла Ірина Володимирівна

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг"

про стягнення 201 849,49 грн.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/23415/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Ропій Л.М., судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 апеляційну скаргу у справі № 910/23415/15 колегією суддів у складі: головуючий суддя: Ропій Л.М., судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І. прийнято до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/23415/15 відкладено на 10.02.2016, а у судовому засіданні 10.02.2016 оголошено перерву до 09.03.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/23415/15 позов задоволено повністю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача кредит в сумі 190 255,00 грн., проценти за користування кредитом в сумі 6 183,34 грн., пеня в сумі 5 411,15 грн. та в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 4 036,99 грн. за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

Рішення мотивовано тим, що позивачем, на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, надано відповідачеві кредит у сумі 509 935,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 07.12.2012 № 260-5 та випискою з поточного рахунку за 07.12.2012, на момент звернення позивача до відповідача із вимогою дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій та пені, останній прострочив графік повернення кредиту, узгодженого сторонами у додатку № 1 до договору, на чотири місяці, а саме: з квітня по липень 2015р.; наявні у матеріалах справи виписки з поточного рахунку № 7317 за період з 07.12.2012 по 17.08.2015 свідчать про часткове повернення відповідачем кредиту, у розмірі 319 680,00 грн.; суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за невчасне повернення кредиту та за прострочення сплати процентів за користування кредитом є такими, що правомірно заявлені.

В апеляційній скарзі відповідач просить зупинити провадження у справі № 910/23415/15 до вирішення пов'язаної із нею іншої справи № 905/2716/15 за позовом ТОВ "Український лізинг" до ПАТ "Український Бізнес Банк" про визнання пунктів кредитного договору від 07.12.2012 № 77/Ю недійсними та рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/23415/15 скасувати частково, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про право вимагати від відповідача дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, тому що у вимозі від 17.07.2015 № 3802 відсутнє посилання на те, що з моменту спливу зазначеного строку для дострокового повернення кредиту, кредитний договір від 07.12.2012 № 77/Ю вважається зміненим.

Таким чином, на думку скаржника, надіславши таку вимогу, банк встановлює новий строк виконання зобов'язання, а саме, 17.08.2015 за кредитним договором, а графік повернення кредиту втрачає чинність.

Як вважає скаржник, у зв'язку з порушенням умов договору, позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив умови договору, тому нарахування процентів за користування кредитом припиняється через 30 днів від дати вимоги (з 17.07.2015); нарахування процентів за користування кредитом після зазначеної дати є безпідставним.

На думку скаржника, встановлення розміру та порядку сплати додаткових процентів за користування кредитом на підставі п.4.6 договору, крім тих, які передбачені п.1.1 договору, не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, чим порушує права та інтереси відповідача.

Як вважає скаржник, проценти, передбачені п.4.6 договору, відносяться до зобов'язань відповідача, отже, є мірою відповідальності та процентами, про які йдеться в ч.2 ст.625 ЦК України, а оскільки відповідач протягом строку дії договору не отримував від позивача повідомлення про зміну процентної ставки, то вважає стягнення процентів у розмірі 1 203,68 грн. безпідставним.

Скаржник вказує на те, що дії позивача щодо розподілу платежів зі сплати кредиту в рахунок погашення будь-якої іншої заборгованості, що спричинило її збільшення, є неправомірними.

Як вважає скаржник, судом порушено права позивача, закріплені в ст. 4-3 ГПК України, оскільки не було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/23415/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 905/2716/15 за позовом ТОВ "Український лізинг" до ПАТ "Український Бізнес Банк" про визнання пунктів кредитного договору від 07.12.2012 № 77/Ю недійсними, яка розглядалася господарським судом Донецької області.

У письмових поясненнях позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись, зокрема, на те, що проценти за користування кредитом за своїм характером є платою і підлягають стягненню за весь час користування кредитом; відповідач досі користується кредитом, у зв'язку з цим твердження скаржника про те, що з моменту надіслання досудової вимоги банк не має права продовжувати нараховувати відсотки за користування кредитом, є безпідставними; що пункт 4.6 кредитного договору не тільки не суперечить діючому законодавству, а викладений з чітким його дотриманням; клопотання скаржника про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню; враховуючи положення ст.ст. 534, 1049 ЦК України, п.4.7 кредитного договору, відповідач не навів, як саме обмежене його право на використання власних коштів на власний розсуд пунктом 4,5 кредитного договору.

Колегія суддів розглянувши клопотання скаржника в апеляційній скарзі про зупинення провадження у справі № 910/23415/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 905/2716/15 встановила наступне.

Відповідно до копії рішення Господарського суду Донецької області від 09.12.2016 у справі № 905/2716/15, доданого позивачем до письмових пояснень, згаданим рішенням у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" до Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" про визнання недійсним пункту 4.6 кредитного договору № 77/Ю від 07.12.2012; визнання частково недійсним пункту 4.5 кредитного договору № 77/Ю від 07.12.2012, в частині визначення зобов'язання позичальника вказувати реквізит "Призначення платежу" та вимог щодо викладання пункту 4.5 кредитного договору № 77/Ю від 07.12.2012 в новій редакції - відмовлено; повний текст рішення підписаний 14.12.2015. Докази подання апеляційної скарги на рішення у матеріалах справи відсутні, отже, відповідно до ст.85 ГПК України згадане рішення господарського суду набрало законної сили.

Таким чином, за викладених обставин, оскільки справа № 905/2716/15 є уже вирішеною, підстави, встановлених статтею 79 ГПК України підставами зупинення провадження, у справі № 910/23415/15, відсутні.

З огляду на викладене, клопотання скаржника в апеляційній скарзі про зупинення провадження у справі № 910/23415/15 залишається без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи пояснень позивача, колегія суддів встановила наступне.

07.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 77/Ю, відповідно до п.1.1. якого, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.10.2014, позивач, за договором банк, за наявності вільних грошових коштів, надає відповідачу, за договором позичальнику, у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 509 935,00 грн. на придбання транспортного засобу на строк з 07.12.2012 до 07.12.2015 зі сплатою: в період з 07.12.2012 до 30.09.2014 включно - 25% річних, в період з 01.10.2014 до 07.10.2015 включно - 15% річних; проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Згідно із п.п.3.1, 3.2 кредитного договору № 77/Ю банк зобов'язується відкрити позичальнику кредитний рахунок та рахунок з нарахування процентів; зарахувати грошові кошти (кредит) на поточний рахунок позичальника № 7310, відкритий у ПАТ "Укрбізнесбанк".

Відповідно до п.4.1 кредитного договору № 77/Ю позичальник зобов'язується в процесі користування кредитом дотримуватися принципів кредитування, строковості, зворотності, цільового використання, забезпеченості.

Як встановлено в п.4.2 кредитного договору № 77/Ю, позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору; у разі якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Згідно із п.4.5 кредитного договору № 77/Ю позичальник зобов'язується погасити наданий банком кредит до 06.12.2015 включно згідно з графіком погашення (додаток № 1) сплачувати суму кредиту на рахунок № 7317, з призначенням платежу: "Погашення заборгованості за кредитним договором № 77/Ю від 07.12.2012 без ПДВ".

Відповідно до п.4.6 кредитного договору № 77/Ю, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.10.2014, у разі невиконання зобов'язань відповідно до п.4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі: в період з 07.12.2012 до 30.09.2014 включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи з 01.10.2014 - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Згідно із меморіальним ордером № 260_5 від 07.12.2012 відповідачу перераховано суму 509 935,00 грн. на рахунок № 7310 в ПАТ "Брокбізнесбанк" згідно із кредитним договором № 77/Ю від 07.12.2012.

В ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено в ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем не виконувались свої зобов'язання за кредитним договором № 77/Ю у строки та в розмірі платежів, передбачених кредитним договором із додатком та додатковими угодами.

В п.5.10 кредитного договору № 77/Ю сторони погодили умови про те, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В п.5.3 кредитного договору № 77/Ю сторони погодили умови про те, що банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок, збитків у разі: зокрема, непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців; недотримання позичальником умов цього договору; про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суму кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника; позичальник зобов'язаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені договором.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою від 17.07.2015 № 3802, у якій послався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 77/Ю, внаслідок чого станом на 17.07.2015 утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 200 110,28 грн.; положення норм законодавства; умов кредитного договору; повідомив про перехід банку до ліквідаційної процедури та, керуючись ст.530, ч.2 ст.1050 ЦК України, п.5.3 кредитного договору, вимагав сплатити заборгованість за основним боргом 190 255,00 грн., у тому числі прострочена сума - 35 520,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 6 104,07 грн., у тому числі прострочена сума - 4 835,75 грн., заборгованість зі сплати штрафних санкцій 710,40 грн., заборгованість зі сплати пені - 3 040,81 грн.; заявлені вимоги позивач просив виконати протягом 30-ти днів.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем одержано згадану вимогу 28.07.2015.

Докази виконання вимоги позивача у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до довідки позивача про стан заборгованості за кредитним договором № 77/Ю станом на 18.08.2015, заборгованість у розмірі 201 849,49 грн. складається із заборгованості за основним боргом 190 255,00 грн., у тому числі прострочена сума - 47 360,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 6 183,34 грн., у тому числі прострочена сума - 4 835,75 грн., за пенею -5 411,15 грн., у тому числі за простроченим основним боргом - 4 748,98 грн., за простроченими процентами - 662,17 грн.

Також позивачем надано розшифровку штрафних санкцій (а.с.78).

Відповідачем не надано обґрунтованих заперечень щодо дат, розмірів грошових коштів, перерахованих ним на виконання кредитного договору № 77/Ю.

На підтвердження стану виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 77/Ю позивачем надано до матеріалі справи витяги із рахунків (а.а.41 - 52, 109).

Як вбачається із матеріалів справи, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 23.04.2015 № 265, якою відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "Укрбізнесбанк" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, рішенням від 24.04.2015 № 87, вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 24.04.2015.

Перевіривши розрахунки позивача, із врахуванням матеріалів справи, колегія суддів погоджується із тим, що суми, які підлягають до стягнення відповідно до оскаржуваного рішення, є правильними.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи, враховуючи викладене та наступні обставини.

Скаржник безпідставно в апеляційній скарзі посилається на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-125цс14 та від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14, оскільки правова позиція у цих постановах викладена щодо застосування ст.559 ЦК України у тому випадку, якщо банк скористався правом на повернення кредиту достроково, однак, господарський спір у справі № 910/23415/15 не стосується позовних вимог до поручителя.

У вимозі від 17.07.2015 № 3802 позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України, п.5.3 кредитного договору № 77/Ю, у яких закріплено право банку вимагати від позичальника, зокрема, дострокового погашення суми кредиту, процентів, неустойок, у разі непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно із графіком продовж двох місяців (п.5.3 кредитного договору), тому висновок про те, що кредитний договір є зміненим, а графік повернення кредиту втрачає чинність, є безпідставним. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, у матеріалах справи відсутні докази повернення позики у всьому розмірі.

Згідно із ч.1 ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із змісту погоджених сторонами умов п.4.6 кредитного договору № 77/Ю, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.10.2014, у цьому пункті вказані періоди застосування та розміри процентів, отже, відсутня необхідність додаткового надсилання повідомлення щодо розміру процентів.

Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором, у черговості, зазначеній у цій статті.

Згідно із умовами п.4.7 кредитного договору № 77/Ю позичальник зобов'язався кошти у погашення заборгованості в першу чергу направляти для сплати процентів та комісій за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Скаржником не наведено конкретних платежів, сумою яких погашена заборгованість всупереч положенням ст.534 ЦК України та умовам кредитного договору.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача від 28.10.2015 про зупинення провадження у даній справі, у зв'язку із розглядом справи № 905/2716/15, оскільки не вбачає обставин, які б унеможливлювали подальший розгляд даної справи до вирішення іншої справи.

Скаржник, посилаючись на відхилення судом клопотання про зупинення провадження у справі, стверджує про порушення його прав, встановлених статтею 4-3 ГПК України, проте не наводить того, які саме фактичні обставини справи не були встановлені при розгляді справи № 910/23415/15 та яке законодавства неправильно застосовано внаслідок відхилення клопотання про зупинення провадження у справі.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 , 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі № 910/23415/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/23415/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 10.03.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха