ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 р. Справа № 923/2049/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м. Херсон

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Херсонської філії, м. Херсон

про стягнення 31419,42 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність №07/005-16 від 23.12.2015р.;

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність №48 від 18.01.2016р.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення заборгованість у розмірі 31419,42 грн., з якої: 28120,27 грн. - сума інфляційних втрат, 180,37 грн. - сума 3% річних та 3118,78 грн. - сума пені. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору про постачання електричної енергії № 707 від 22.08.2003р. та положення ст.ст. 526, 549, 599, 611, 612, 625, 629 ЦК України.

26 січня 2016 року відповідач у справі із супровідним листом подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із безпідставністю вимог позивача. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що у квітні, вересні та жовтні 2015 року перерахував позивачу нараховані суми інфляційних втрат, 3% річних та пені, а тому зобов'язання відповідача припинилося. Дані матеріали суд прийняв до розгляду та долучив до справи (а.с. 46-66).

02 лютого 2016 року суд оголосив перерву в засіданні до 12 год. 00 хв. 22 лютого 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.02.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

-

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 22 серпня 2003 року між відкритим акціонерним товариством "Електропостачальна компанія "Херсонобленерго" правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (надалі - позивач або постачальник) і Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Херсонської філії концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі - відповідач або споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 707 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.2.2.2. договору постачальник зобов'язаний постачати споживачу електроенергію, як різновид товару.

Згідно із п. 2.3.3. договору споживач зобов'язався оплачувати вартість електричної енергії згідно із додатком №2 до договору. Додатком №2 до договору визначено розрахунковий період тривалістю календарний місяць. При цьому, зазначено, що будь-які рахунки на оплату електричної енергії мають бути оплачені споживачем протягом 10 операційних днів з дня отримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов договору позивач у період з січня 2015 року по березень 2015 року поставив відповідачу електроенергію.

Проте, відповідач в порушення умов договору своєчасно не оплатив спожиту електроенергію за розрахунковий період січень 2015р.- березень 2015р.

Так, згідно рахунків №707 (від 17.01.2015р.; 18.02.2015р.; 18.03.2015р.) відповідач отримав активної електроенергії у період: січень 2015р. на 143068,79 грн.; лютий 2015р. на 152181,22 грн.; березень 2015р. на 137063,12 грн. (а.с. 20-24). Рахунки надавались споживачу наручно, про що свідчить підпис представника споживача.

Позивач зазначає, що виходячи з дати отримання рахунків, споживач повинен був оплатити рахунок: за січень 2015р. до 30.01.2015р. (сплачено 02.03.2015р.), за лютий 2015р. до 04.03.2015р. (сплачено 26.03.2015р.), за березень 2015 р. до 01.04.2015р. (сплачено 24.04.2015р.) Разом з тим, відповідач не виконав зобов'язання по оплаті активної електроенергії у вказані строки, у зв'язку із чим визнається таким, що прострочив.

За здійсненим позивачем розрахунком, розмір інфляційних втрат становить - 43207,06 грн., 3% річних - 800.67 грн. та пені - 13628.67 грн.

Відповідач частково сплатив нараховані позивачем інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Отже, у зв'язку із здійсненням відповідачем несвоєчасних оплат за придбану електроенергію позивач, просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 28120,27 грн., суму 3% річних у розмірі 180,37 грн. та суму пені у розмірі 3118,78 грн..

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Належне виконання зобов'язання означає виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобовязання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України укладений між сторонами договір про постачання електричної енергії № 707 від 22.08.2003р., з моменту його укладення є обов'язковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1. ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на нарахування пені сторони узгодили у п.5 додатку №2 до договору, яким встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежу постачальник електричної енергії проводить нарахування споживачу пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який нараховується, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов п.3 додатку №2 до договору несвоєчасно здійснював оплати вартості придбаної у період січень 2015р.- березень 2015р. електроенергії, у зв'язку з чим позивач відповідно до здійсненого ним розрахунку нарахував відповідачу суму інфляційних втрат у розмірі 43207,06 грн., суму 3% річних у розмірі 800.67 грн. та суму пені у розмірі 13628.67 грн.

Матеріали справи також свідчать, що відповідач частково оплатив нараховані позивачем інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 25-26), не оплачений відповідачем залишок суми інфляційних втрат становить 28120,27 грн., суми 3% річних становить 180,37 грн. та суми пені 3118,78 грн.

Несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання по розрахунках за придбану електроенергію доведено матеріалами справи.

Наданий позивачем розрахунок сум пені і 3% річних судом перевірено та визнано його обґрунтованим, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення сум 3% річних у розмірі 180,37 грн. та пені у розмірі 3118,78 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 28120,27 грн., то суд дійшов висновку, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення, суд врахував, що згідно роз'яснень викладених п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З викладеного слідує, що позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат (а.с. 25), виявив наявність помилок у вказаному розрахунку.

Так, рахунок №707 від 17.01.2015р. за січень 2015р. на суму 143068,79 грн., відповідач повинен був оплатити до 30.01.2015р. (сплачено 02.03.2015р.). Інфляційні втрати по рахунку за січень 2015р. позивач розраховує лише за лютий 2015р., на суму 143068,79 грн. Проте, станом на 28.02.2015р. по рахунку за січень 2015р., за відповідачем рахувалась заборгованість лише у розмірі 63068,79 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати по рахунку за січень 2015р. з суми боргу, що існувала на останній день лютого 2015 року, тобто на суму 63068,79 грн.

Рахунок №707 від 18.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 152181,22 грн., відповідач повинен був оплатити до 04.03.2015р. (сплачено 26.03.2015р.). Інфляційні втрати по рахунку за лютий 2015р. позивач розраховує лише за березень 2015р., на суму 152181,22 грн. Проте, станом на 26.03.2015р. по рахунку №707 від 18.02.2015р. за лютий 2015р., за відповідачем рахувалась заборгованість лише у розмірі 72181,22 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати по рахунку за лютий 2015р. з суми боргу, що існувала на останній день наявної заборгованості у березні 2015 року, тобто на суму 72181,22 грн.

Рахунок №707 від 18.03.2015р. за березень 2015р. на суму 137063,12 грн., відповідач повинен був оплатити до 01.04.2015р. (сплачено 24.04.2015р.). Інфляційні втрати по рахунку за березень 2015р. позивач розраховує лише за квітень 2015р., на суму 137063,12 грн. Проте, станом на 24.04.2015р. по рахунку №707 від 18.03.2015р. за березень 2015р., за відповідачем рахувалась заборгованість лише у розмірі 50000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати по рахунку за березень 2015р. з суми боргу, що існувала на останній день наявної заборгованості у квітні 2015 року, тобто на суму 50000,00 грн.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ"), та з урахуванням роз'яснень викладених п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, який має наступний вигляд:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.02.2015 - 28.02.201563068.791.0533342.6566411.44

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.03.2015 - 26.03.201572181.221.1087795.5779976.79

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
02.04.2015 - 24.04..1407000.0057000.00

Отже, зі здійсненого судом розрахунку слідує, що загальна сума інфляційних втрат становить 18138,22 грн., а не 43207,06 грн., як розраховано позивачем.

Крім того, з наданих відповідачем платіжних доручень (а.с. 49-52) слідує, що відповідач у період з 29.09.2015р. по 28.10.2015р. перерахував позивачу 16678,72 грн., в рахунок оплати нарахованих інфляційних втрат.

Таким чином, з урахуванням оплати відповідачем інфляційних втрат у розмірі 16678,72 грн., позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, лише у розмірі 1459,50 грн. (18138,22 грн. - 16678,72 грн. = 1459,50 грн.). В іншій частині інфляційні втрати заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Доказів сплати інфляційних втрат у розмірі 1459,50 грн. відповідачем суду не надано, а отже інфляційні втрати у цьому розмірі підлягають стягненню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, частково не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, код ЄДРОПУ - 01190043) на користь публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (73003, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, код ЄДРПОУ - 05396638) на поточний рахунок № 2 ФХОУ АТ "Ощадбанк" у м. Херсон, МФО 352457, суму інфляційних втрат у розмірі 1459,50 грн., суму 3% річних у розмірі 180,37 грн., суму пені у розмірі 3118,78 грн. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 184,47 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко