ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.03.2016 р. Справа № 914/621/16

Суддя Мороз Н.В.,

Розглянувши матеріали за позовом: Державного підприємства «Львівугілля» в ос. відокремленого підрозділу «Шахта Червоноградська», м.Червоноград, Львівської області

до відповідача: ОСОБА_1 державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, м. Червоноград, Львівської області

про скасування постанови заступника начальника ВДВС Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 05.06.2016р. ВП №49918525; зняття арешту з рахунків боржника.

Встановив:

Позов заявлено Державним підприємством «Львівугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Червоноградська», м.Червоноград, Львівської області до відповідача ОСОБА_1 державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, м. Червоноград, Львівської області про скасування постанови заступника начальника ВДВС Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 05.06.2016р. ВП №49918525 та зняття арешту з рахунків боржника.

Згідно ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч.1. ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким предявлено позовну вимогу.

Статтею 2 Господарського кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є субєкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками субєктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

У відповідності до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміють діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямованих на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, як підставу позовних вимог позивач зазначає порушення державним виконавцем вимог ст.ст.5, 7, ч.1 ст. 11 та п.17 ч.1. ст.37 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» у звязку з чим просить суд скасувати постанову заступника начальника ВДВС Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 05.06.2016р. ВП №49918525 та зняти арешт з рахунків боржника в межах суми боргу.

Відповідно до ч.ч.4, 5. ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ст. 122-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

У відповідності до п.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. №9, за змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Як випливає зі змісту заявлених позовних вимог, позивачем оскаржуються до господарського суду рішення та дії державного виконавця ВДВС Червоноградського міського управління юстиції щодо здійснення примусового стягнення на підставі наказу господарського суду Львівської області по справі №914/3751/14 від 13.01.2015р.

Суд звертає увагу на те, що в порядку ст.122-2 ГПК України та у відповідності до норм ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», сторона виконавчого провадження, в даному випадку боржник, вправі звернутись до господарського суду зі скаргою на дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби щодо виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.1. ч.1. ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 181 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Виходячи з наведеного, звернення до господарського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області як субєкта владних повноважень, господарсько - процесуальним кодексом не передбачено, вирішення даного спору не відноситься до компетенції господарського суду, відтак, суд дійшов висновку відмовити в прийнятті позовної заяви на підставі п.1. ч.1. ст. 62 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, враховуючи те, що оскаржувана постанова винесена на виконання рішень господарського суду, а статтею 121-2 ГПК України встановлено спеціальний судовий порядок оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, відтак позивачу належить звертатися до господарського суду із скаргою на дії державної виконавчої служби в порядку, визначеному ГПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.62 ГПК України, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене та керуючись п.1 ч.1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В прийнятті позовної заяви відмовити.

Додаток: Позовна заява №05-3/236 від 02.03.2016р. (вх.№651 від 04.03.2016р.) з доданими матеріалами на 20 арк.

Суддя Мороз Н.В.