КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 925/1763/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма"

на рішення господарського суду Черкаської області від 03.12.2015р.

у справі № 925/1763/15 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Холдингова компанія ,,АвтоВАЗтехобслуговування ,,Лада-Сервіс-Україна"

про стягнення 248 666,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма" (далі - позивач) звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Холдингова компанія ,,АвтоВАЗтехобслуговування ,,Лада-Сервіс-Україна" (далі - відповідач) про стягнення 248 666,52 грн. вартості переданого в оренду обладнання, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №10-015 від 19.10.2011р.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.12.2015р. у справі № 925/1763/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договорів, положення ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 03.12.2015р. у справі № 925/1763/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказує, що суд першої інстанції не надано правової оцінки факту направлення позивачем на адресу відповідача листа з вимогою укласти договір купівлі - продажу і сплатити на користь позивача вартість обладнання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.02.2016р.

02.02.2016р. судове засідання у справі № 925/1763/15 не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Сухового В.Г. на лікарняному.

Ухвалою суду від 08.02.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2016р.

В судовому засіданні 23.02.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Холдингова компанія ,,АвтоВАЗтехобслуговування ,,Лада-Сервіс-Україна" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки №10-015, за змістом п.1.1 якого продавець зобов'язався поставити і передати протягом строку дії даного договору покупцеві якісні мастильні матеріали виробництва фірми ,,МОВІL", а покупець - прийняти і оплатити поставлений товар в порядку і на умовах визначених даним договором.

Сторони узгодили, що об'єм поставленого товару визначається в кількості не менше 500 літрів за один місяць (п. 1.4 договору поставки).

Згідно п. 1.5 договору поставки загальна кількість товару що поставляється за весь період дії даного договору складає не менше 30 000 літрів.

Крім того, 19.10.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Холдингова компанія ,,АвтоВАЗтехобслуговування ,,Лада-Сервіс-Україна" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди №10-015/1, за змістом якого відповідач зобов'язався прийняти в оренду обладнання загальною вартістю 60 600,00 грн., що на дату підписання цього договору складає суму еквівалентну 12 000 дол. США по курсу НБУ (курс 5,05).

Умови подальшого викупу обладнання передбачені цим договором, а також договором поставки №10-015 від 19.10.2011р., укладеного між орендодавцем і орендарем, умови якого не повинні суперечити умовам викупу обладнання, вказаним в цьому договорі (п. 1.1 договору оренди).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогою від 27.08.2015р. № 060, в якій вказав, що відповідач систематично не виконує свого обов'язку по придбанню зазначеної в договорі поставки кількості товару, чим порушує умови цього договору, внаслідок чого у позивача на підставі п.10.2 договору виникло право стягнути з відповідача вартість переданого обладнання. Також позивач вимагав від відповідача укласти договір купівлі - продажу та протягом семи днів сплатити вартість обладнання в сумі 232 595,49 грн. Дана вимога відповідачем залишена без задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що відповідач систематично не виконував взяті на себе зобов'язання по придбанню визначеного в договорі поставки об'єму мастильних матеріалів, в зв'язку з чим у позивача, на підставі п. 10.2 договору поставки виникло право стягнути з нього вартість переданого обладнання в розмірі 248 666,52 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що умовами п. 10.2 договору поставки визначено, що примусове стягнення вартості переданого в оренду обладнання можливе лише у випадку невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті переданого у власність обладнання в порядку та строки, визначені в укладеному договорі купівлі - продажу. Однак, як вказав відповідач, позивачем не надано суду доказів укладення такого договору купівлі - продажу та передачі відповідачу обладнання у власність. Власником орендованого обладнання відповідач в порядку п.п. 6.12. 12.3 договору оренди не став. В зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленого боргу.

Крім того, відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору укладено договір поставки та договір оренди, які є взаємопов'язаними між собою.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом п. 10.2 договору поставки, посилаючись на який позивач зазначає, що в нього виникло право на стягнення з відповідача вартості переданого обладнання, в разі невиконання в повному обсязі покупцем пункту 1.5 даного договору або в разі систематичного невиконання (більше 4-х місяців підряд) покупцем пункту 1.4 даного договору, покупець викуповує, а продавець зобов'язується продати покупцеві згідно договору купівлі - продажу в строки не пізніше 10 днів з моменту такого невиконання все передане згідно договору оренди №10-015/1 від 19 жовтня 2011 року обладнання за ціною, розрахунок якої наведено в п. 10.3 даного договору. Обладнання в такому разі передається покупцеві не пізніше триденного строку з моменту укладення договору купівлі - продажу.

Тобто, даними умовами договору поставки передбачено передачу обладнання у власність відповідача за умови укладення договору купівлі - продажу в строки не пізніше 10 днів з моменту невиконання відповідачем умов п. п. 1.4 або 1.5 договору поставки.

Пунктом 10.3 договору поставки визначено, що в разі набрання чинності п. 10.2 даного договору, а також в разі, якщо покупець виявив бажання на дострокове розірвання даного договору, ціна обладнання яке продаватиметься вираховується наступним чином:

С = ( Х - Z * а) * К, де

С - ціна обладнання з урахуванням ПДВ, по якій обладнання підлягає продажу покупцеві на момент розірвання даного договору;

Х - ціна обладнання в доларах США з урахуванням ПДВ, визначена сторонами в якості базової на момент укладення даного договору;

Z - загальна кількість поставленого продавцем покупцеві товару в літрах за період з початку дії даного договору до моменту розірвання договору (згідно актів звірки чи накладних продавця);

а -коефіцієнт знижки, нарахованої по відношенню ціни обладнання (в доларах США) наведеної вище до загальної кількості поставленого товару згідно п. 1.5 договору поставки;

К - курс НБУ (долар США) на момент розірвання даного договору.

Тобто, умови п. 10.3 договору поставки застосовуються в двох випадках:

- в разі укладення сторонами договору купівлі - продажу обладнання;

- у випадку дострокового розірвання відповідачем договору поставки.

Згідно з п. 12.5 договору оренди до підписання договору купівлі - продажу, обладнання є власністю орендодавця, за виключенням випадку, передбаченого п. 6.12 даного договору.

Пунктом 6.12 договору оренди визначено, що в разі не підписання орендодавцем договору купівлі - продажу, вказаного в п. 1.1 чи несвоєчасної передачі всього отриманого орендарем згідно даного договору обладнання і його комплектуючих орендарю в строки вказані в договорі, а також в договорі поставки №10-015 від 19 жовтня 2011 року, підписаного сторонами цього договору, орендодавець зобов'язується сплатити орендареві штраф в розмірі 1% від вартості фактично переданого обладнання і його комплектуючих на момент передачі вказаного обладнання в оренду. При цьому, все фактично отримане згідно даного договору обладнання і його комплектуючих переходить у власність орендаря з моменту невиконання/неналежного виконання орендодавцем умов продажу вказаного обладнання і його комплектуючих як це передбачено цим договором.

Тобто, умови пункту 6.12 договору оренди регулюють підстави сплати штрафу та момент переходу права власності до відповідача у разі невиконання/неналежного виконання позивачем умов продажу обладнання.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, даний позов заявлено з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 10.2 договору поставки сторонами погоджено, що обладнання передається покупцеві не пізніше триденного строку з моменту укладення договору купівлі - продажу.

Оскільки умовами договору поставки передбачено укладення договору купівлі - продажу обладнання в разі невиконання відповідачем умов п.п. 1.4, 1.5 договору поставки, то стягнення з відповідача вартості обладнання без укладення договору купівлі - продажу та без набуття останнім права власності на товар не є правомірним.

Також, як зазначалося вище, одним із випадків застосування умов п. 10.3 договору поставки є дострокове розірвання відповідачем договору поставки.

Однак, доказів розірвання договору поставки матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у даному випадку відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання позивача на ту обставину, що ним на адресу відповідача було направлено вимогу про укладення договору купівлі - продажу, з проектом такого договору і сплати вартості обладнання, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом позову є стягнення вартості обладнання, а не зобов'язання укласти договір купівлі - продажу, доказів укладання якого матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, ухвалюється рішення про відмову в позові саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності, проте при визнанні причини пропуску цього строку.

З огляду на встановлення судом факту відсутності порушення прав позивача, заява відповідача про сплив позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Черкаської області від 03.12.2015р. у справі № 925/1763/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,Весма" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 03.12.2015р. у справі № 925/1763/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко