КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа№ 910/30695/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Кравченко Т.В. - за дов.

від відповідача-2: Коломієць В.С. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016

у справі №910/30695/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до 1) Комунального підприємства «Київський метрополітен»;

2) Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання продовженим (пролонгованим) договору

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі, позивач або ФОП ОСОБА_4) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі, відповідач-1 або КП «Київський метрополітен») та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, відповідач-2 або Департамент комунальної власності) про визнання продовженим (пролонгованим) Договору №506 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.07.2012 на термін до 28.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом одного місяця з дати закінчення договору оренди позивач не отримував від КП «Київський метрополітен» та Департаменту комунальної власності жодних заяв про небажання продовжувати (пролонговувати) на той самий термін дію спірного договору оренди, а тому строк його дії продовжився на той самий термін, тобто до 28.03.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/30695/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачі заперечили проти продовження терміну дії договору, про що повідомили орендаря у встановлені законом строки, а додаткової угоди щодо продовження строку дії договору сторонами не укладалося, Договір №506 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.07.2012 припинив свою дію 29.03.2015, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/30695/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За твердженнями скаржника відповідач-1 на дату закінчення строку дії договору оренди не був уповноважений приймати рішення про передачу або відмову у передачі в оренду комунального майна, продовження або відмову у продовженні строку дії договору оренди цього майна. З огляду на це апелянт посилається на те, що лист відповідача-1 №194-НДД від 31.03.2015 не є доказом волевиявлення орендодавця та уповноваженої особи з розпорядження об'єктом оренди за договором оренди щодо заперечення проти продовження користування позивачем орендованим майном.

Окрім того, позивач наголошує на тому, що не отримував лист відповідача-1 №194-НДД від 31.03.2015 та повідомлення відповідача-2 №062/07/14-4844 від 29.04.2015 про небажання та відмову відповідачів в продовженні строку дії договору оренди на наступний термін, а у справі відсутні належні та допустимі докази направлення відповідачами на адресу позивача саме вказаних документів. У зв'язку з цим, апелянт зазначає, що оскільки він не отримував протягом місяця з дати закінчення терміну дії договору оренди жодного повідомлення про небажання або відмову у продовженні строку дії вказаного договору та продовжував користуватись об'єктом оренди, у відповідності до частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін дії договору продовжився на аналогічний строк, тобто до 28.03.2018.

Водночас, позивач зазначив, що зазначені відповідачами у вказаних листах підстави для відмови у продовженні строку дії договору не відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 03.03.2016.

02.03.2016 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/30695/15 залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 03.03.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, просили у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 19.07.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) та Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (підприємство) було укладено Договір №506 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі, Договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності від 19.04.2012 №116 та 03.04.2012 №122, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро «Оболонь» (вестибюль №1), Б/Н, для торгівлі непродовольчими товарами.

За умовами пункту 2.1. Договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 8,0 кв.м. та зазначена в викопіюванні з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно пункту 5.4. Договору орендар після закінчення строку дії цього договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії договору за умови належного виконання своїх обов'язків за цим договором.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 до 29.03.2015 (пункт 9.1. Договору).

Пунктом 9.7. Договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна від 19.07.2012 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором №506 від 19.07.2012 частину переходу, що перебуває на балансі КП «Київський метрополітен», загальною площею 8,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, станція метро «Оболонь» (вестибюль №1).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач листом №1 від 27.02.2015 (том 1, а.с. 26) звертався до КП «Київський метрополітен» з проханням надати згоду на продовження терміну дії Договору №506 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.07.2012 на 2 роки 364 дні. Вказаний лист отримано відповідачем-1 02.03.2015, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 27).

Позивач зазначає, що протягом одного місяця з дати закінчення Договору оренди не отримував від відповідачів жодних заяв про небажання продовжувати (пролонговувати) на той самий термін дію договору оренди, а тому термін його дії продовжився на той самий термін, тобто до 28.03.2018.

Водночас, позивач у позовній заяві наголосив на тому, що 10.02.2015 отримав від Структурного підрозділу «Служба електропостачання» КП «Київський метрополітен» лист вих. №15/6-416 від 10.02.2015 про припинення і відмову в укладенні з позивачем на новий строк договору на користування електричною енергією та обслуговування електрообладнання і намір відключити подачу електроживлення до об'єкту оренди з 30.03.2015. 10.03.2015 позивач у відповідь на вказаний лист направив на адресу Структурного підрозділу «Служба електропостачання» КП «Київський метрополітен» лист №1003 від 10.03.2015, у якому повідомив про свою незгоду із відключення об'єкту оренди від електропостачання. Однак, 01.04.2015 відповідач-1, як стверджує позивач, вважаючи Договір оренди припиненим, припинив постачання електричної енергії до торговельного кіоску позивача, що, на думку позивача, свідчить про наявність спору між ним та відповідачами щодо питання продовження на новий строк Договору оренди, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічне положення зазначено в частині 1 статті 283 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

При цьому, такі заперечення можуть бути висловлені ним, як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

31.03.2015 КП «Київський метрополітен» листом №194-НДД повідомило ФОП ОСОБА_4 про закінчення терміну дії Договору та відмову від продовження Договору оренди та вимагало привести об'єкт оренди у первинний стан та повернути його за актом приймання-передачі КП «Київський метрополітен». Зазначене повідомлення було направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено позивачу 03.04.2015 (том 1, а.с. 78).

Слід також звернути увагу, що 29.04.2015 Департамент комунальної власності листом № 062/07/14-4844 також повідомив ФОП ОСОБА_4 про припинення строку дії договору та необхідність звільнити орендоване приміщення та передати його по акту приймання-передавання підприємству балансоутримувачу - КП «Київський метрополітен» (том 1, а.с. 107). Вказаний лист був отриманий позивачем 06.05.2015, про що також свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 108).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачами було своєчасно повідомлено позивача про припинення терміну дії Договору та відмову від продовження Договору.

Посилання позивача на те, що листи відповідачів №194-НДД від 31.03.2015 та № 062/07/14-4844 від 29.04.2015 ним не отримувались,

спростовуються наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень позивачу (том 1, а.с. 78; 108). Водночас, твердження апелянта з приводу того, що належними та допустимими доказами направлення відповідачами на адресу позивача вказаних листів повинні бути описи вкладення від цінних листів про направлення на адресу позивача цих повідомлень, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку орендодавця направляти таке повідомлення саме цінним листом з описом вкладення.

Крім того, положення пункту 9.3. Договору оренди містять умови, що продовження строку Договору оформлюється додатковою угодою.

Відповідно до пункту 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 №12, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Згідно приписів частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави продовження терміну дії Договору об'єкту оренди з ФОП ОСОБА_4 відсутні, оскільки відповідачі заперечили проти продовження терміну дії Договору, додаткова угода щодо продовження строку дії договору не укладалася, Договір припинив свою дію 29.03.2015. Тобто, підтверджується факт припинення договору оренди в зв'язку з закінченням його строку.

Колегія суддів наголошує на безпідставності доводів скаржника з приводу того, що відповідач-1 на дату закінчення строку дії Договору оренди не був уповноважений приймати рішення про продовження або відмову у продовженні строку дії договору оренди цього майна, оскільки у вказаної особи відсутнє право на розпорядження комунальним майном територіальної громади міста, зокрема, повноваження на укладення договорів оренди такого майна, їх продовження, розірвання тощо, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Відповідно до розпорядження КМУ від 30.06.1998 №464-р державне підприємство Київський метрополітен передано у власність територіальної громади міста Києва.

На виконання вказаного розпорядження КМУ, розпорядженням КМДА від 28.10.1998 №2155 «Про зарахування майна державного підприємства у комунальну власність територіальної громади міста Києва» майно державного підприємства Київський метрополітен зараховано у комунальну власність.

Пунктом 2 вказаного розпорядження КМДА Головному управлінню майном Київської міської державної адміністрації було доручено оформлення приймання майна підприємства «Київський метрополітен» та у встановленому порядку вирішення питання закріплення майна за Київським метрополітеном.

На підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №98 від 23.04.2003 за Комунальним підприємством «Київський метрополітен» на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі, станцію метрополітену «Оболонь».

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

З огляду на зазначене, відповідач-1 є належним балансоутримувачем орендованого майна, яке закріплене за ним на праві господарського відання, є стороною Договору і, діючи в рамках чинного законодавства, направив позивачу попередження про непродовження терміну дії Договору. Посилання апелянта на те, що за КП «Київський метрополітен» не зареєстроване право власності, право господарського відання або оперативного управління на спірне нерухоме майно зазначеної обставини не спростовують.

Твердження ФОП ОСОБА_4 щодо відсутності будь-яких підстав, передбачених пунктом 12.4. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, для відмови у продовженні терміну дії договору, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 (далі, Положення) врегульовано відносини: передачі в оренду (суборенду) цілісних майнових комплексів, будівель, споруд, приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва; оцінки об'єкта оренди; порядок передачі майна в оренду на конкурсних засадах та без проведення конкурсу; порядок укладання договорів оренди та порядок внесення змін до договорів оренди.

Відповідно до пункту 12.4. Положення орендарю може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди у випадку якщо: орендоване майно необхідне для власних потреб територіальної громади міста Києва; орендар не виконував або порушував умови договору оренди, в тому числі в частині своєчасної сплати орендної плати, цільового використання об'єкта; прийнято рішення про реконструкцію об'єкта нерухомості, у зв'язку з чим неможлива подальша експлуатація об'єкта оренди; об'єкт оренди включений до переліку об'єктів, які зарезервовані для розміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій; прийнято рішення про включення об'єкта до переліку об'єктів майна, які не можуть бути об'єктами оренди; прийнято рішення про приватизацію об'єкта оренди.

Отже, позивач помилково ототожнює правовий інститут пролонгації договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріплений в частині 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (частина 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна») та внесення змін до істотних умов договору оренди, реалізація якого в разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що орендар при зверненні з позовом неправильно обрав спосіб захисту порушеного права або оспорюваного інтересу, в зв'язку з тим, що позовні вимоги про визнання договору продовженим, фактично, є позовними вимогами про встановлення юридичного факту, оскільки така правова позиція є вірною стосовно випадків, коли між сторонами відсутній спір щодо такого продовження, в той час як в даному випадку такий спір існує.

Аналогічних правових висновків дійшов Вищий господарський суд України у постановах №910/21717/15 від 24.02.2016 та №910/9490/15 від 09.02.2016.

Окрім вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що 27.07.2012 набрали чинності Правила пожежної безпеки в метрополітенах, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 №335, затверджені в Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за №1128/21440.

У відповідності до пункту 2.19. Правил пожежної безпеки в метрополітенах, у метрополітені забороняється розміщувати об'єкти комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення на платформах та балконах станцій і в переходах пересадочних вузлів, у підземних і надземних вестибюлях (за винятком автоматів із продажу газет, банкоматів, платіжних терміналів, таксофонів за умови, що вони розміщені поза межами шляхів евакуації), на поверхні землі в межах півкола радіусом 20 м від площини дверей у напрямку евакуації з центром у середині дверної групи, яка включає всі двері з написом «Вхід» та «Вихід» (на виходах із підземних переходів, які не мають дверей, відлік слід виконувати від центра площини краю останньої сходинки; розміщення об'єктів комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення у підвуличних підземних переходах, суміщених із входами (виходами) на станції метрополітену, дозволяється за умови їх розміщення за межами евакуаційного проходу).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/30695/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/30695/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/30695/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх