РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/342/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна"
про стягнення 64 887,26 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Лукіш М.А. (дов. № 15976 від 16.06.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 64 887,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року порушено провадження у справі № 910/342/16 та призначено справу до розгляду на 11.02.2016 року.

Представник відповідача в судове засідання 11.02.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 12.01.2016 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 11.02.2016 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду та усні пояснення по суті спору, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року розгляд справи відкладено на 25.02.2016 року.

У судовому засіданні 25.02.2016 року представник позивача надав усні пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 25.02.2016 року повторно не з'явився, вимоги ухвали суду у справі № 910/342/16 не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 4-А, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується матеріалами справи.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" (клієнт) було укладено договір № 118ТЕО (надалі по тексту - Договір), за умовами якого експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта (далі по тексту - ТЕО), в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.

Загальна сума цього Договору визначається на підставі всіх Актів наданих послуг, оформлених сторонами, порядком передбаченим цим Договором. Клієнт здійснює попередню оплату вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора, в строк не пізніше 2-х банківських днів до початку перевезення на підставі рахунку експедитора (пункти 3.2., 3.3. Договору).

Згідно з пунктом 3.7. Договору документом, що засвідчує виконання робіт експедитором, є Акт наданих послуг експедитора. Датою виконання робіт є дата, зазначена експедитором на акті наданих послуг. Акти наданих послуг оформляються сторонами щомісячно, не пізніше останнього календарного дня звітного місяця.

Пунктом 3.8. Договору сторони погодили, що на підставі підписаних Актів наданих послуг клієнт здійснює остаточні розрахунки з експедитором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту оформлення Акта наданих послуг.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі на загальну суму 31 515,90 грн., що підтверджується Актом № 24/2659 наданих послуг від 31.10.2014 року на суму 26 128,32 грн. та Актом № 25/3055 наданих послуг від 30.11.2014 року на суму 5 387,58 грн. (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Окрім того, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату, а саме, рахунок № 2704 від 31.1.0.2014 року на суму 26 128,32 грн. та рахунок № 3016 від 30.11.2014 року, як5і були отримані уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна", що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

За твердженням позивача, станом на момент розгляду даної справи, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" послуг, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 31 515,90 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 31 515,90 грн. основної заборгованості, 16 901,64 грн. пені, 15 409,79 грн. інфляційних нарахувань, 1 059,93 грн. три проценти річних.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 118ТЕО, за умовами якого позивач здійснює транспортно-експедиторське обслуговування відповідача, в рамках якого позивач надає відповідачу за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів клієнта в залізничному рухомому складі на загальну суму 31 515,90 грн. виконав належним чином, що підтверджується Актом № 24/2659 наданих послуг від 31.10.2014 року на суму 26 128,32 грн. та Актом № 25/3055 наданих послуг від 30.11.2014 року на суму 5 387,58 грн., які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за надані позивачем послуги згідно Договору, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 31 515,90 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 31 515,90 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" 31 515,90 грн. заборгованості за договором № 118ТЕО від 23.10.2012 року підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 16 901,64 грн. пені, 15 409,79 грн. інфляційних нарахувань, 1 059,93 грн. три проценти річних.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що у разі прострочення оплати рахунків експедитора, передбачених пунктами 2.1.9 і 3.3. цього Договору клієнт сплачує експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, що діє за період прострочення оплати рахунків експедитора, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині оплати наданих позивачем послуг та керуючись частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені частково, виходячи з нарахування пені на суму заборгованості на строк у шість місяців у розмірі облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня на загальну суму 6 541,50 грн., з яких, 1 237,81 грн. сума пені, нарахованої за період з 04.12.2014 року по 04.06.2015 року, за прострочення зобов'язань за Актом № 25/3055 наданих послуг від 30.11.2014 року та 5 303,69 грн. сума пені, нарахованої за період з 06.11.2014 року по 06.05.2015 року, за прострочення зобов'язань за Актом № 24/2659 наданих послуг від 31.10.2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору № 118ТЕО від 23.10.2012 року інший розмір процентів не визначено.

Перевіряючи правильність розрахунку наданого позивачем, судом встановлено, що розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, що підлягають до стягнення з відповідача, здійснений позивачем за прострочення зобов'язань за Актом № 24/2659 наданих послуг від 31.10.2014 року - за період з 06.11.2014 року по 24.12.2015 року, за прострочення зобов'язань за Актом № 25/3055 наданих послуг від 30.11.2014 року - за період з 04.12.2014 року по 24.12.2015 року.

Поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 15 409,79 грн. інфляційних нарахувань та 1 059,93 грн. трьох процентів річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" підлягають частковому задоволенню.

Витрати з судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арітрансекспедішн Україна" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 4-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпропетровськ, пл. Леніна, 1, ) 31 515 (тридцять одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 90 коп. заборгованості, 6 541 (шість тисяч п'ятсот сорок одна) грн. 50 коп. пені, 15 409 (п'ятнадцять тисяч чотириста дев'ять) грн. 79 коп. інфляційних нарахувань, 1 059 (одна тисяча п'ятдесят дев'ять) грн. 93 коп. три проценти річних, 1 157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 98 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.03.2016 року

Суддя С.В. Стасюк