КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа№ 910/18936/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача-1 ОСОБА_2 - особисто

від позивача-2 Чижика А.П. - керівник

Демченка Ю.В. - дов. б/н від 17.02.2016 р.

від відповідача Азаріної Ю.О. - дов. б/н від 20.04.2015 р.

Шкаровського Д.О. - дов. б/н від 26.11.2014 р.

від третьої особи не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Еліт Сервіс»

на рішення господарського суду міста Києва

від 09.11.2015 р. (суддя Головіна К.І.)

у справі №910/18936/15

за позовом 1) ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

«Республіканський будинок моделей взуття»

(далі - ТОВ «РБМВ»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс»

(далі - ТОВ «Еліт Сервіс»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального

округу Чернокур Олена Михайлівна

про визнання недійсним договору, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. у справі №910/18936/15 позов задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (літ. А) загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22.07.2014 р. між ТОВ «РБМВ» та ТОВ «Еліт Сервіс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1704; визнано за ТОВ «РБМВ» право власності на нежилі приміщення №1, №1а, №№2-34, №№51-78, №№92-120, №№132-146, №147 інженерно-побутового корпусу (літ. А) загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з ТОВ «Еліт Сервіс» на користь ТОВ «РБМВ» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 17 818,00 грн. та за забезпечення позову в сумі 1 827,00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи.

На думку скаржника, укладаючи оспорюваний договір директор ТОВ «РБМВ» не перевищив своїх повноважень, оскільки згідно положень ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» він мав повноваження на укладення будь-яких правочинів щодо майна товариства, так як законом та статутом цього товариства не встановлено жодних обмежень на їх укладення без рішення загальних зборів учасників ТОВ «РБМВ». Відповідач вважає також помилковим посилання суду на трудовий контракт як на підставу обмежень повноважень директора. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції порушено приписи ст. 241 ЦК України й не взято до уваги, що оспорюваний договір був схвалений ТОВ «РБМВ» шляхом прийняття цього договору до виконання, зокрема, позивач-2 отримав оплату ТОВ «Еліт Сервіс» вартості майна, підписав акт приймання-передачі приміщення, 05.11.2014 р. уклав договір про внесення змін до оспорюваного договору тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/18936/15 за апеляційною скаргою ТОВ «Еліт Сервіс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 р., з огляду на перебування судді Коршун Н.М. у відпустці змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «Еліт Сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. у справі №910/18936/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 26.01.2016 року.

Враховуючи вихід судді Коршун Н.М., яка входить до постійного складу судової колегії, з відпустки розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду, й через неявку в судове засідання представників позивача-2 та третьої особи розгляд справи відкладено на 23.02.2016 року.

26.01.2016 р. від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 14.09.2015 р. у справі №910/17908/15, яким визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «РБМВ» про включення ОСОБА_2 до складу учасників цього товариства та визнано недійсною нову редакцію статуту ТОВ «РБМВ». Згадане рішення господарського суду міста Києва переглядається в апеляційному порядку.

У зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, 23.02.2016 р. системою автоматичного розподілу проведено заміну судді Коршун Н.М. й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 р. апеляційну скаргу ТОВ «Еліт Сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. у справі №910/18936/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду, й з огляду на неявку в судове засідання представника третьої особи, враховуючи зміни у складі суду апеляційної інстанції, з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору розгляд справи відкладено на 03.03.2016 року.

В судове засідання з'явилися представники позивачів та відповідача, представник третьої особи повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належно, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Представники позивачів та відповідача проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи не заперечували.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 14.09.2015 р. у справі №910/17908/15, апеляційний господарський суд дійшов висновку про її відхилення як безпідставної, оскільки згадане рішення вже набрало законної сили, що підтверджується доданою позивачем-2 до відзиву на апеляційну скаргу копією постанови Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р. у справі №910/17908/15. Згаданим судовим рішенням рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2015 р. в згаданій справі скасовано й в позові про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «РБМВ» про включення ОСОБА_2 до складу учасників цього товариства та визнання недійсною нової редакції статуту ТОВ «РБМВ» відмовлено.

Представники відповідача в судовому засіданні доводи скарги підтримали, просили її задовольнити, оскаржене рішення за наведених в скарзі підстав скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Представники позивачів доводи скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, до господарського суду міста Києва звернулись ОСОБА_2 та ТОВ «РБМВ» з позовом до ТОВ «Еліт Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014 р., визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А) загальною площею 2 091,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що відчуження спірного майна відбулось з порушенням ст. 98 ЦК України, оскільки рішення щодо його продажу не було прийнято більшістю (не менш як у 3/4) голосів, спірний договір купівлі-продажу був підписаний зі сторони продавця директором ТОВ «РБМВ» з перевищенням наданих йому повноважень тощо.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснював, що на час укладення спірного договору ОСОБА_2 не мала статусу учасника товариства, тому у неї відсутнє право на оскарження цього правочину, крім цього питання затвердження або укладення цього правочину не належить до виключної компетенції загальних зборів ТОВ «РБМВ», відтак укладаючи спірний договір директор діяв відповідно до наданих йому повноважень тощо.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що доводи позивачів є підставними та обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним спірного договору, місцевий суд дійшов висновку, що згідно положень статуту ТОВ «РБМВ» повноваження його директора щодо укладення спірного правочину обмежено попереднім погодженням з Головою цього товариства, зокрема, на підставі п. 10.18 статуту директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства та Голови товариства. Судом встановлено, що питання про відчуження частини нерухомого майна ТОВ «РБМВ», яке становить більше 50% майна товариства, на розгляд Загальних зборів учасників товариства не виносилось й будь-яких рішень з приводу затвердження або укладення спірного правочину Загальними зборами не приймались. Таким чином суд вважав, що директор ТОВ «РБМВ» ОСОБА_8, укладаючи спірний договір, перевищив свої повноваження, оскільки він не є самостійним виконавчим органом управління товариством й був зобов'язаний діяти на підставі прийнятих Загальними зборами учасників товариства рішень.

В свою чергу, задовольняючи позов про визнання права власності на передане за недійсним правочином майно (застосування реституції), посилаючись на приписи ст. 216 ЦК України, ч. 2 ст. 208 ГК України, виходячи із встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства щодо наслідків визнання правочину недійсним, вимоги позивачів про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) шляхом визнання за ТОВ «РБМВ» права на відчужене майно за недійсним договором є правомірними тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, 27.03.2002 р. рішенням учасників товариства, оформленим протоколом №1 від 27.03.2002 р., було створено ТОВ «РБМВ», до складу учасників якого увійшов, серед інших, громадянин України ОСОБА_9 з часткою від статутного капіталу товариства 61,340%, розмір статутного капіталу ТОВ «РБМВ» на час завершення його формування становив 62 500 грн., проте ІНФОРМАЦІЯ_1. мажоритарний учасник товариства ОСОБА_9, який був головою правління ТОВ «РБМВ», помер.

14.08.2014 р. дружиною ОСОБА_9 - ОСОБА_2, було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна учасника товариства ОСОБА_9, а саме - частки у статутному капіталі ТОВ «РБМВ» в розмірі 61,340% стала ОСОБА_2

Разом з тим, 22.07.2014 р. між ТОВ «РБМВ» (продавцем) та ТОВ «Еліт Сервіс» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу 33/100 частин від нежилих будівель (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець передав, а покупець прийняв у власність 33/100 частин від нежилих будівель (літ. А, Б, В, Д, Е, Ж), що складаються з нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежилі приміщення №№1, 1а, №№2-34; №№51-78; №№92-120; №№132-146; №147 знаходяться на загальній площі 2 091,9 кв. м. Цей правочин 22.07.2014 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М. та зареєстровано в реєстрі за №1704.

На виконання умов Договору купівлі-продажу позивачем-2 передано відповідачу згадане нерухоме майно, 23.07.2015 р. сторонами підписано акт прийому-передачі цього майна - 33/100 нежилих будівель інженерно-побутового корпусу, розташованого в АДРЕСА_1 загальною площею 2 091,9 м. кв. й загальною вартістю 830 000 грн.

За твердженнями позивачів, спірний Договір було укладено з порушенням діючого на той час цивільного законодавства, а саме, ст. 98 ЦК України - без затвердження загальними зборами товариства, було укладено неуповноваженою на те особою - директором ТОВ «РБМВ», який в силу закону мав обмеження на укладення спірного правочину.

Згідно матеріалів справи, спірний Договір від імені ТОВ «РБМВ» підписано ОСОБА_8, який на час його укладення був директором цього товариства.

Так, за змістом ст.ст. 92, 97-99 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства. Посадовими особами органів управління товариства є фізичні особи - голова та члени виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства.

До компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, питання про затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства (ст.ст. 59, 41 Закону України «Про господарські товариства»).

На підставі ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 98 ЦК України рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до абзацу 2 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Так, положеннями статуту ТОВ «РБМВ» (п.п. 10.1, 10.12-10.15, 10.18) передбачено, що управління товариством здійснюється Загальними зборами учасників (вищий орган) та Директором (виконавчий орган). Учасники товариства з свого числа обирають Голову товариства строком на три роки з правом продовження строку. Голова товариства є посадовою особою з відповідними повноваженнями і, у разі тимчасової відсутності Директора товариства, виконує його обов'язки. На час проведення Загальних зборів учасників Голова товариства є Головою Загальних зборів учасників товариства і має право представляти інтереси Загальних зборів перед державними органами, фізичними та юридичними особами, Директором товариства, працівниками товариства та контролювати виконання ними прийнятих Загальними зборами учасників товариства рішень. Виконавчим органом товариства є Директор, який здійснює керівництво поточною діяльністю товариства. З Директором товариства укладається трудовий контракт, проект якого затверджується Загальними зборами учасників товариства і підписується Головою товариства. Директор товариства має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, видавати довіреності, формувати апарат управління та очолювати його, має право прийняття на роботу, звільнення з роботи найманих працівників товариства, видає накази, розпорядження і дає вказівки, обов'язкові для виконання всіма працівниками, має право першого підпису фінансових документів, представляє інтереси товариства. Директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства та Голови товариства.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, питання про відчуження частини нерухомого майна ТОВ «РБМВ», яка становить більше 50% майна товариства, на розгляд Загальних зборів учасників товариства не виносилось та, відповідно, будь-які рішення щодо затвердження або укладення спірного правочину Загальними зборами не приймалось.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що директор ТОВ «РБМВ» ОСОБА_8, укладаючи спірний Договір перевищив повноваження, адже він не є самостійним виконавчим органом управління згаданим товариством й був зобов'язаний діяти на підставі прийнятих загальними зборами учасників ТОВ «РБМВ» рішень.

Так, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинного правочину, встановлено приписами ст. 203 ЦК України. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, оскільки директором ТОВ «РБМВ» ОСОБА_8 у момент вчинення спірного Договору не дотримано передбачених ст. 203 ЦК України загальних вимог для чинності правочину, а саме, вчинено правочин без необхідного обсягу цивільної дієздатності, цей правочин на підставі ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Доводи скаржника про те, що укладаючи спірний Договір директор ТОВ «РБМВ» не перевищив своїх повноважень, оскільки на підставі приписів ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» мав повноваження на укладення будь-яких правочинів щодо майна товариства, так як законом та статутом цього товариства не встановлено жодних обмежень на їх укладення без рішення загальних зборів учасників ТОВ «РБМВ», не заслуговують на увагу.

Так, ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Разом з тим, приписами п. 10.19 статуту ТОВ «РБМВ» в редакції від 27.04.2009 р. (чинній на момент укладення спірного Договору), яка відрізняється від наданої приватному нотаріусу для посвідчення та реєстрації цього правочину редакції статуту, для належного виконання обов'язків та реалізації своїх прав Директор товариства взаємодіє з Головою товариства з питань підписання будь-якої договірної (контрактової) угоди, як то оренда, лізинг, застава, купівля-продаж майна товариства.

Наведені положення статуту ТОВ «РБМВ» кореспондуються також із п. 4.1 укладеного позивачем-2 з директором ОСОБА_8 22.04.2010 р. контракту (трудової угоди), відповідно до якого укладені Директором товариства без візи та попереднього погодження з Головою товариства угоди вважаються недійсними. Отже, повноваження директора ТОВ «РБМВ» з приводу укладення спірного правочину були обмежені попереднім погодженням з Головою товариства. Доказів погодження Директором укладення спірного Договору з Головою товариства матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на ст. 241 ЦК України й твердження про те, що спірний Договір був схвалений ТОВ «РБМВ» шляхом прийняття його до виконання, не заслуговують на увагу.

Так, на підставі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Проте, апеляційний господарський суд вважає, що підставою для визнання недійсним спірного Договору є не лише вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України, згідно яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а й приписи ч. 1 згаданої статті ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, окрім підписання директором ТОВ «РБМВ» спірного Договору з перевищенням повноважень, всупереч закону та установчого документу (статуту) позивача-2, спірний правочин укладено з порушенням норм цивільного законодавства (ст.ст. 97-99 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства») тощо.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте апелянтом не доведено тих обставин, на які він посилався в апеляційній скарзі, не спростовано ним й наявних в матеріалах справи доказів на підтвердження позовних вимог.

Недійсний правочин згідно ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

На підставі ч. 2 ст. 208 ГК України у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, зокрема - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції). Визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону (п.п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

З огляду на те, що спірний Договір у судовому порядку визнано недійсним, виходячи з положень чинного законодавства щодо наслідків визнання правочину недійсним, вимога позивачів про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) шляхом визнання за ТОВ «РБМВ» права на відчужене майно за недійсним договором є правомірною, відтак суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. у справі №910/18936/15 - без змін.

Матеріали справи №910/18936/15 повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова