ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа № 914/3231/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» від 02.12.15р. №159

на рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015р.

у справі № 914/3231/15

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», м. Київ

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Шегині, Мостиський район, Львівська область

про стягнення 174 886,00 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача - не з'явились;

- від відповідача - ОСОБА_3

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України представнику позивача, що прибув в судове засідання, роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.11.2015р. у справі №914/3231/15 (суддя Долінська О.З.) відмовлено в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі ПрАТ «СГ «ТАС») до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2.) про стягнення 174886,00 грн.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що всупереч п. 12.5.11 договору добровільного страхування огляд транспортного засобу проводився в односторонньому порядку, без запрошення і повідомлення інших учасників. Доказів запрошення і повідомлення третіх осіб, на виконання п. 12.5.11 договору позивач суду не надав і такі в матеріалах справи відсутні. У відповідності до п. 12.2.7 договору добровільного страхування, у випадку, коли розмір страхового відшкодування розраховується на підставі документа СТО про розмір матеріального збитку для отримання страхового відшкодування, страхувальник зобов'язаний надати страховикові акт приймання - передачі ЗТЗ (його складових) після відновлювального ремонту, отже сам лише рахунок-фактура, згідно із умовами договору страхування , не може бути підставою для визначення розміру страхового відшкодування. Для цього, згідно із договором необхідний ще й акт приймання - передачі транспортного засобу після проведення ремонту, який в матеріалах справи відсутній. Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме застрахований автомобіль був учасником ДТП, що мала місце 10 серпня 2012р.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПрАТ «СГ «ТАС» оскаржило його в апеляційному прядку, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема тим, що 10.08.2012р. у м.Києві по вул. Заболотного, сталася ДТП за участю автомобілів MAN державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_2, та MAN державний реєстраційний № НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, власником транспортного засобу є ІП «Кока-Кола Беверіджез Україна Лімітед». Внаслідок вказаної ДТП, транспортний засіб - вантажний автомобіль MAN державний реєстраційний № НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, вартість яких згідно з висновком SL від 18.12.2012р. складеним ПП «ЕК «Укравтоекспертиза» складає 239176,15 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ІП «Кока-Кола Беверіджез Україна Лімітед» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № А0244872 від 21.09.2011р., за яким страхувальник застрахував свої майнові інтереси, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, інформація про який наведена в додатку № 1 до договору, де під № 199 зазначений транспортний засіб - вантажний автомобіль MAN LE 18.220 4х2 ВВ, НОМЕР_2, НОМЕР_3, 2005 року випуску. Висновок про оцінку колісного транспортного засобу SL № 18174 від 18.12.2012р. містить дані про те, що експертом оглядався транспортний засіб - вантажний автомобіль MAN 10.150, державний реєстраційний № НОМЕР_2. На переконання апелянта, розбіжності в найменуванні автомобіля виникли внаслідок технічної помилки при заповненні додатку №1 до договору добровільного страхування, а матеріали справи містять достатньо доказів про те, що застрахований автомобіль та автомобіль, що потрапив у ДТП, це один і той самий транспортний засіб. Крім цього, скаржник покликається на те, що інформація зазначена у відомості про дорожньо-транспортну пригоду із помилковим зазначенням номеру кузова НОМЕР_5, є виключно технічною помилкою, допущеною повноважною особою АІПС ДТП при заповненні відомості № 9052761.

В порядку ст. 96 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у представлених позивачем документах - договір, акт огляду автомобіля, вказується автомобіль із кузовом № НОМЕР_3, в той час як у відомості № 9052761 про ДТП номер кузова автомобіля вказано як НОМЕР_5 (останні цифри ідентифікаційного номера). Відповідач звертає увагу суду на те, що під порядковим № 199 у додатку до договору добровільного страхування, під яким вказано застрахований транспортний засіб, за участю якого сталася ДТП, зазначено автомобіль марки MAN LE18.220, в той час як з відомості № 9052761 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що учасником ДТП був автомобіль марки MAN 10.150 із номером кузова НОМЕР_5. Отже, автомобілі MAN LE18.220 та MAN LE 10.150 є різними транспортнимим засобами, що відрязняються між собою технічними характеристиками, в тому числі по потужності, вантажопідйомності та ціні. Разом з тим, відповідач зазначає, що у заяві про настання страхового випадку стархувальником вказано саме автомобіль MAN LE 18.220, а не MAN LE 10.150, який був учасником ДТП, оглядався оцінювачем і на ремонт якого виписано рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_6 З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, вбачається, що ДТП мала місце 10.08.2012р., в той час як слідує з акту огляду транспортного засобу, обстеження транспортного засобу і фіксація пошкоджень відбулась тільки 22.08.2012р., тобто через 12 днів після настання страхового випадку, при цьому акт огляду не мітить жодної інформації про те, в яких умовах зберігався автомобіль весь цей час і чи дозволяли ці умови гарантувати відсутність інших пошкоджень в процесі зберігання.

02.03.20169р. через канцелярію суду поступила заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

20.09.2011 р. між ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед» та приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №А0244872.

10.08.2012 р. о 16:30 год. по вул. Заболотного, 15 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі-ДТП) за участю транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8 та власником якого є ФОП ОСОБА_2 і транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, власником якого є ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед».

Внаслідок вказаної ДТП, автомобіль MAN державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується, зокрема, первісною довідкою ДАІ, страховим актом №438Р/40/2012 від 08.01.2013 р. (а.с.23,42).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2012 р. у справі №2601/16532/12 пр.3/2601/5997/12 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні згаданого ДТП та адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави (а.с. 17).

03.12.2012 р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

25 січня 2013р. ПрАТ СГ «ТАС» здійснило ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» виплату страхового відшкодування згідно договору №А0244872 від 20.09.2011р. та рахунку № 1 від 25.10.2012р. за ремонт транспортного засобу MAN 10.150, державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 224886 грн., що підтверджується платіжним дорученням №75955 (а.с. 43).

На час вчинення ДТП ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується відповідним трудовим договором.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, між ПрАТ «СГ «ТАС» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності від 21.02.2012 р., згідно якого ліміт відповідальності становить 50000грн.

09.01.2014 р. відповідачу було надіслано лист №159 з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 224886 грн., що завдана водієм відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач вказану заборгованість не сплатив. В зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, про стягнення 174886,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу з відповідача, яке розраховане з врахуванням ліміту відповідальності (224886,00 грн. - 50000,00 грн. = 174886,00 грн.).

Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

З аналізу ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Стаття 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Здійснення виплати страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідні положення містить ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України ).

З детального аналізу долученого до матеріалів справи додатку до договору добровільно страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р. вбачається, що автомобіль марки МАN LE 10.150 державний реєстраційний НОМЕР_2 серед застрахованих транспортних засобів відсутній, в той час як під порядковим № 199 у вказаному додатку, під яким, за твердженням позивача, вказано застрахований транспортний засіб за участю якого сталася ДТП, зазначено автомобіль МАN LE 18.220. Серед переліку застрахованих транспортних засобів, зазначених у додатку до договору добровільного страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р., немає жодного автомобіля марки МАN LE 10.150, що спростовує твердження позивача про можливу технічну помилку при укладенні договору. Крім цього, за твердженням відповідача, автомобілі МАN LE 10.150 і МАN LE 18.220, це різні транспортні засоби, які відрізняються між собою технічними характеристиками, а саме: по потужності, по вантажопідйомності і, відповідно за ціною, що ставить під сумнів наявність таких розбіжностей внаслідок допущеної технічної помилки при складанні договору страхування.

Крім того, у договорі та в акті огляду автомобіля номер кузова автомобіля (останні шість цифр) НОМЕР_6, тоді, як у відомості №9052761 про ДТП номер кузова автомобіля зазначено - НОМЕР_5, що також викликає сумнів у тому, що застрахований транспортний засіб і автомобіль, який потрапив у ДТП , це один і той самий автомобіль.

Як вбачається з матеріалів справи у заяві про настання страхового випадку, скерованій на адресу позивача страхувальником вказано саме автомобіль марки МАN LE 18.220, а не МАN LE 10.150, який оглядався оцінювачем і на ремонт якого виписаний рахунок - фактура ФОП ОСОБА_6

Судовою колегією відхиляються доводи позивача про те, що розбіжності в найменуванні автомобіля виникли внаслідок технічної помилки при заповненні додатку №1 до договору добровільного страхування та відомості про ДТП, як необґрунтовані та безпідставні.

Поруч з наведеним судова колегія вважає за доцільне зазначити, що дата оцінки, на сторінці 3 звіту вказана як 10 серпня 2012 р., в той час, як на 4 сторінці звіту міститься інформація про те, що договір на проведення оцінки укладено 21 серпня 2012 р. між Експертною компанією «Укравтоекспертиза», ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед» і ПАТ «СК «ТАС». З наведеного вбачається, що оцінка транспортного засобу повинна була проводитися ЕК «Укравтоекспертиза», тоді як на 3 сторінці звіту в графі «виконавець оцінки» зазначено СПД ОСОБА_10 Франчайзинг - партнер ПП «ЕК «Укравтоекспертиза», тоді як сам звіт виконано і підписано оцінювачем ОСОБА_11, про що також вказано у письмовій заяві оцінювача на сторінці 13 звіту. З аналізу матеріалів справи, та звіту, зокрема, вбачається, що ДТП мала місце 10 серпня 2012 р., тоді як, обстеження транспортного засобу і фіксація пошкоджень відбулося тільки 22 серпня 2012 р., тобто через 12 днів після настання страхового випадку, що підтверджується актом огляду транспортного засобу.

Всупереч п. 12.5.11 договору добровільного страхування огляд транспортного засобу проводився в односторонньому порядку, без запрошення і повідомлення інших учасників. Доказів запрошення і повідомлення третіх осіб, на виконання п. 12.5.11 Договору позивач суду не надав і такі в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити також, що згідно з п. 12.2.7 договору добровільного страхування, у випадку, коли розмір страхового відшкодування розраховується на підставі документу СТО про розмір матеріального збитку для отримання страхового відшкодування страхувальник зобов'язаний надати страховикові акт приймання - передачі ЗТЗ (його складових) після відновлювального ремонту. Отже, сам лише рахунок фактура, згідно із умовами договору страхування, не може бути підставою для визначення розміру страхового відшкодування. Для цього, згідно із договором необхідний ще й акт приймання - передачі транспортного засобу після проведення ремонту, який в матеріалах відсутній.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що представлені позивачем докази не дають підстав вважати, що 10.08.2012 р. мав місце страховий випадок, так як надані позивачем докази, не підтверджують розмір заявлених вимог, а заявлені позовні вимоги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, покладається на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015р. у справі №914/3231/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 11.03.2016 р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.