ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016р. Справа№ 914/49/16

За позовною заявою: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Надвірна, Івано-Франківська область

до відповідача: Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м. Львів

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Тепло", м. Львів

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Богучарська", м. Вишневе, Київська область

про: стягнення в розмірі 15 328,72 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Шевчишин І.З. - представник (Довіреність №КР-7 від 04.01.2016р.).

Від третьої особи-1:Прійма А.В. - представник (Довіреність №27/1д від 27.01.2016р.).

Від третьої особи-2: не з'явився

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, до відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1.Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Тепло", 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Богучарська" про стягнення в розмірі 15328,72грн.

Ухвалою суду від 12.01.2016р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.01.2016р.

28.01.2016р. від позивача до канцелярії суду поступила заява №22/4 від 22.01.2016р., в якій позивач просить суд розглянути і вирішити дану справу без участі представника позивача ФОП ОСОБА_1, позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.01.2016р. усно зазначив, що господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з відправника штрафу на користь ДТГО "Львівська залізниця" за невірно зазначену масу вантажу в залізничній накладній за спірним перевезенням, проте копії такого рішення суду не надав.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 28.01.2016р. надав суду усні пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Третя особа-2 явки повноважного представника в судове засідання 28.01.2016р. не забезпечила, вимог ухвали суду від 12.01.2016р.

Ухвалою суду від 28.01.2016р. розгляд справи відкладено на 11.02.2016р.

11.02.2016р. від відповідача до канцелярії суду поступив відзив №НЮ-48 від 10.02.2016р., з наведених підстав в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, 11.02.2016р. від відповідача до канцелярії суду поступило клопотання №НЮ-47 від 10.02.2016р. про долучення до матеріалів справи копії рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2016р. у справі № 904/10298/15. В клопотанні відповідач зазначає, що встановлені в цьому рішенні факти, мають значення для розгляду справи №914/49/16, так як у цій справі аналогічний предмет спору, що і у справі № 914/49/16, спір пов'язаний з перевезенням вантажу, на підставі залізничної накладної від 25.06.2015р. № 52425956 та комерційного акта від 09.07.2015р. № АЧ 839738/1.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.02.2016р. заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 11.02.2016р. надав суду усні пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Третя особа-2 явки повноважного представника в судове засідання 11.02.2016р. не забезпечила, вимог ухвали суду не виконала.

Ухвалою суду від 11.02.2016р. розгляд справи відкладено на 03.03.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.03.2016р. проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, а також просив долучити до матеріалів справи супровідний лист господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. з долученим до нього наказом про примусове виконання рішення від 20.01.2016р. у справі №904/10298/15.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 03.03.2016р. надав суду усні пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Третя особа-2 явки повноважного представника в судове засідання 03.03.2016р. не забезпечила, вимог ухвали суду не виконала, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

На адресу суду поштовим відділенням повернуто конверт з ухвалою від 11.02.2016р. у справі №914/49/16 направлений ТзОВ "Торговий дім "Богучарська" на адресу 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 41, з відміткою «вибули». З метою з'ясування місцезнаходження третьої особи-2, 02.03.2016р. судом зроблено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого місцезнаходження ТзОВ "Торговий дім "Богучарська" зазначено таке ж як і в позовній заяві.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

17 червня 2015 року між позивачем та третя особа без самостійних вимог-1: ТзОВ ТД "Тепло" укладено договір постачання вугілля кам'яного № 1706/1П від 17.06.2015р.

На виконання умов вказаного договору за заявкою позивача: ТзОВ ТД «Тепло» відповідно до залізничної накладної № 52425956 відправником - третьою особою без самостійних вимог-2: ТзОВ «Торговий Дім «Богучарська» надіслано залізничним транспортом один вагон (№60429529) вугілля кам'яного марки ДГКОМ 13-100 на станцію Надвірна. Одержувач, відповідно до залізничної накладної № 52425956, позивач: ФОП ОСОБА_1.

Відповідно до залізничної накладної на станцію призначення Надвірна повинен був надійти один вагон вугілля кам'яного марки ДГ КОМ 13-100 в загальній кількості 63,5 тонни, як було визначено залізницею при прийнятті вантажу до перевезення.

Однак, за твердженням позивача, на залізничну станцію Надвірна надійшов вагон вугілля кам'яного марки ДГ КОМ 13-100 в загальній кількості лише 52,15 тонни. На станції призначення було встановлено, що за місцем поставки надійшло вугілля кам'яне з фактичною недостачею вугільної продукції на шляху прямування в кількості 11,35 тонн, а саме у вагоні №60429529 - фактична кількість тільки 52,15 тонн, що підтверджується копією комерційного акта АЧ №839738/1 від 09 липня 2015 р., долученого до матеріалів справи.

У позовній заяві позивач зазначив, що Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (відповідач, перевізник) зобов'язувалося зберегти та доставити на станцію призначення Надвірна Львівської залізниці в вагоні №60429529 довірені йому 63,5 тонни вугілля марки ДГ КОМ 13-100 та видати його одержувачу ФОП ОСОБА_1

Проте, як повідомив позивач, своє зобов'язання відповідач: ДТГО "Львівська залізниця" виконав лише частково. На станцію призначення вантаж був доставлений та виданий в меншій кількості, ніж той який був прийнятий для перевезення. Нестача склала 11,35 вугілля, що підтверджується комерційним актом АЧ №839738/1 від 09 липня 2015 р. Згідно із перевізними документами перевізник прийняв до перевезення 63,5 т. вугілля, а при переваженні на станції Надвірна його виявилося в вагоні лише 52,15 т.

Вартість однієї тонни втраченого вантажу згідно з договором №1/1606 від 16 червня 2015 року, укладеним між третьої особи без самостійних вимог-1: ТзОВ ТД «Тепло» та третьою особою без самостійних вимог-2: ТзОВ «Торговий Дім «Богучарська» (відправник вантажу) та видатковою накладною №ЗФ68 від 25 червня 2015 року складає 1 550 грн. з ПДВ за 1 тонну. Вартість недостачі вантажу з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення становить 15 328,72 грн.

12 серпня 2015 року ФОП ОСОБА_1 як одержувачем вантажу було подано претензію від 10.07.2015р. №10/07-1. У відповідь листом Служби комерційної роботи і маркетингу Львівської залізниці від 02.09.2015р. №МЮ-13/2015-1 претензію було відхилено у зв'язку із відсутністю ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

На думку позивача, відхилення претензії здійснено незаконно та безпідставно, оскільки ознаки втрати вантажу були встановлені Комерційним актом АЧ №839738/1 від 09.07.2015р. і відсутність таких ознак при поверхневому огляді також може пояснюватися їх прихованням.

Як повідомив позивач, з метою уникнення просипання або виїмки вантажу на шляху прямування вагону №60429529 на станцію призначення Надвірна, ТзОВ «Збагачувальна фабрика «Богучарська» було в порядку п. 15, 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 нанесено на поверхню вагона захисне маркування вапняним розчином (навантаження вище бортів 300 мм), про що зроблено відповідну відмітку в графі 15 залізничної накладної №52425956. Однак, незважаючи на такі запобіжні заходи, на залізничну станцію Надвірна надійшов вагон вугілля кам'яного марки ДГ КОМ 13-100 в загальній кількості лише 52,15 тонни. На станції призначення було встановлено, що за місцем поставки надійшло вугілля кам'яне з фактичною недостачею вугільної продукції на шляху прямування в кількості 11,35 тонн, а саме у вагоні №60429529 - фактична кількість тільки 52,15 тонн (згідно Комерційного акта АЧ №839738/1 від 09 липня 2015 року), а не 63,5 тонн. В Комерційному акті АЧ №839738/1 від 09 липня 2015 року було встановлено, що хоча вагон у технічному і комерційному відношенні справний, однак, виявлено відсутність маркування та нерівномірне навантаження нижче бортів.

За твердженням позивача, наявність вказаних обставин більш ніж достатньо вказують на наявність ознак втрати вантажу саме під час перевезення.

Крім цього, як зазначив позивач, при прийнятті вантажу до перевезення відповідачем було здійснено зважування товару, що підтверджується спільною відміткою в графі 24 та 25 залізничної накладної № 52425956. ТзОВ «Збагачувальна фабрика «Богучарська» як відправником було проведено зважування запланованого до відправки вугілля кам'яного марки ДГКОМ 13-100 за допомогою засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) ВВЄТ-150, занесеного до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки під номером ІІА-МІ/2р-3587-2011 власністю ТзОВ «Группа ТВР». Вказані тензометричні вагонні залізничні ваги знаходяться на під'їзній колії №4 станції Гродовка Донецької залізниці та належать відправнику на праві користування згідно договору оренди від 23.01.2014р. №1/2301 з ТзОВ «Группа ТВР». При цьому, технічний паспорт на вказане вагове обладнання оформлений на станції Гродовка та завірений підписом начальника станції, взятий на облік залізницею, а також містить чинні відмітки про повірку ваги та відповідає усім вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України

Враховуючи наведене, хоча й загальна маса вантажу визначається саме відправником, однак, зважування вагону №60429529 відбувалося на станції Гродовка в присутності працівників станції, результати зважування обліковувалися на станції відправлення, а також саме вагове обладнання взяте на облік залізницею. Отже, зважування вантажу у вагоні №60429529 фактично не могло відбутися без участі представників залізниці, а розходження у масі навантаженого вугілля не могло бути не зафіксовано.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив наступне.

Згідно із залізничною накладною від 25.06.2015р. № 52425956, комерційним актом від 09.07.2015р. АЧ № 839738/1. встановлено, що завантаження вантажу у вагон № 60429529, визначення маси здійснювалось відправником (третя особа-2) без участі залізниці.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до накладної № 52425956 підтвердив своїм підписом представник ТзОВ «Торговий дім «Богучарська» Черних ОД. Заповнення перевізних документів здійснювалось ТзОВ «Торговий дім «Богучарська», зокрема, графи 24, 26, 55 накладної № 52425956, та проставлено масу вантажу меншу документа. Доказів того що, залізницею було порушено будь-яке господарське зобов'язання, чи інших доказів завдання матеріальної шкоди позивачу, останнім суду не представлено, а тому підстави для її стягнення з залізниці відсутні.

За твердженням відповідача, згідно з даними комерційного акту від 09.07.2015р. АЧ № 839738/1 станції Надвірна не виявлено пошкодження захисних пломб (ЗПП), вагон у технічному відношенні - справний. У комерційному акті немає відомостей щодо опису обставин про не збережене перевезення. Відтак, є безпідставним твердження позивача в позовній заяві щодо «Вжиття відправником всіх заходів, які забезпечували б збереження вантажу на всьому шляху слідування, наявність ознак, що вказують на втрату вантажу саме під час перевезення» та таке спростовується наявними доказами в матеріалах справи №914/49/16.

На думку відповідача, обставини справи, які, у свою чергу, законодавчо закріплені та передбачені транспортним законодавством, передбачають відсутність причинного зв'язку між дією перевізника і втратою або ушкодженням вантажу, а отже, і відсутність його вини. У цих випадках перевізник не повинен доводити свою невинуватість, тому що така вже передбачається (ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України).

Крім цього, відповідач зазначив, що рішенням господарського суду Львівської області від 10.11.2015р. у справі № 914/3392/15 встановлено, що вартість вантажу визначена на підставі договору між позивачем та посередником (Третя особа-1), однак у матеріалах справи № 914/49/16 відсутні будь-які документи, що свідчили б про укладення договору між відправником вантажу; а також про оплату отримувачем вартості цього вантажу, відсутні також документи, які свідчили б про виникнення правовідносин у відповідача з третьою особою-1. Натомість, позивачем не надано суду доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника. позивачем не доведено наявність у нього шкоди. Тому, відповідач вважає, що матеріалами справи спростовано та позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК України та ст.ст. 111, 114, 115, 130, Статуту не доведено вини залізниці у неналежному виконанні договірних зобов'язань по договору перевезення.

При цьому, представник відповідача долучив до матеріалів справи копію рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2016р. у справі № 904/10298/15. У вказаному рішенні господарським судом встановлено, що 25.06.2015р. за залізничною накладною №52425956 зі станції Гродовка Донецької залізниці до станції Надвірна Львівської залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарська" відправило вагон №60429529 з вантажем концентрат вугільний, вантажоодержувач Фізична особа підприємець ОСОБА_1 Відповідно до залізничної накладної №52425956 маса вантажу у вагоні №60429529 становить 63500кг., а перевізна плата - 14564грн.00коп.

Під час проходження вантажу через станцію Нижньодніпровськ Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №1507 від 04.07.2015р. проведено контрольне зважування вагону №60429529, про що складений комерційний акт АЧ№839738/1 від 09.07.2015р. Згідно з розділом "Д" комерційного акту АЧ№839738/1 від 09.07.2015р., складеного на підставі акту загальної форми №1507 від 04.07.2015р., на станції Нижньодніпровськ Вузол Придніпровської залізниці проведене контрольне зважування вагону №60429529 на справних 150т вагах та встановлено вагу вантажу: брутто 75650кг, тара 23500кг, нетто 52150кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 11350кг. Вагон в технічному і комерційному відношенні справний, навантаження нижче бортів нерівномірне, маркування відсутнє, слідів крадіжки не виявлено.

Причиною виникнення спору у справі № 904/10298/15, яка розглядалась господарським судом Дніпропетровської області є неправильно зазначена у залізничній накладній №52425956 маса вантажу у вагоні №60429529.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/10298/15, з урахуванням обставин, встановлених у справі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарська" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" штраф за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах в розмірі 72820грн.00коп. (14564грн.00коп. х 5). У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарська" про зменшення розміру штрафних санкцій судом відмовлено.

Вказане рішення не оскаржено та набрало законної сили 05.02.2016р., що підтверджено копією наказу у справі № 904/10298/15, виданого господарським судом Дніпропетровської області, долученим до матеріалів справи (перевірено згідно Єдиного державного реєстру судових рішень).

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодекс) України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та Інтересу.

За приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, Інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих па запобігання правопорушенням.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64. 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року дав офіційне тлумачення такого змісту.

«частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;

відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене:

частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі».

Окрім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині цього рішення зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить, загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на свою користь вартість втраченого вантажу в розмірі 15 328,72 грн.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів залізницею, перелік таких доказів встановлено пунктами 130 та 133 Статуту залізниць.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника або вантажоодержувача при перевезенні вантажів, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць у відповідності із п. 129 Статуту залізниць.

В даному випадку, як було встановлено судом, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач вважає, що відповідач порушив його інтереси, зокрема, втратив вантаж саме під час перевезення, що підтверджується комерційним актом від 09.07.2015р. АЧ № 839738/1.

Факт відсутності вини відповідача підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/10298/15 від 20.01.2016р., яке не оскаржено та набрало законної сили.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також вказаним рішенням у справі №904/10298/15 від 20.01.2016р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Богучарська" штраф за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах в розмірі 72820грн.00коп.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи, що за обставинами справи третя особа-2: ТзОВ "Збагачувальна фабрика "Богучарська" відправила менше вантажу позивачу, ніж зазначено у залізничній накладній, а позивач не надав доказів, якими порушується його право відповідачем, відтак є відсутнім порушення суб'єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку із не доведенням позивачем порушення його суб'єктивного права зі сторони відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 130, 133 Статуту Залізниць, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.03.2016р.

Суддя Ділай У.І.