РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/751/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київський мотоциклетний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна"

про стягнення 120 699, 99 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Нестеришин Я.С.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київський мотоциклетний завод" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" (далі-відповідач) про стягнення з відповідача 120 699, 99 грн., у тому числі: 80 251, 76 грн. - заборгованість з орендної плати, 40 418, 23 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди № 6 від 01.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.02.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач двічі повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 04116, м. Київ, вул. Василевської Ванди, буд. 18.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 та від 15.02.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 21.01.2016 та від 15.02.2016 з відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання» та «виїхали».

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між Приватним акціонерним товариством "Київський мотоциклетний завод" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" (далі - орендар) укладено договір оренди № 6, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове (строкове) платне користування приміщення - частину нежилої будівлі, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 8 (частина корпусу № 4) загальною площею: 216 кв.м., що є не споживчою річчю та належить орендодавцю на праві власності.

Приміщення орендується орендарем для здійснення ним господарської діяльності, зокрема, для розміщення складу (п. 1.2. договору).

Вартість приміщення на день укладення договору оренди складає 9 687, 76 грн. (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, факт передачі орендодавцем орендарю приміщення оформлюється сторонами актом приймання-передачі приміщення.

Згідно п. 2.3. договору, з дня оформлення (підписання) акту приймання-передачі приміщень, передбаченого п. 2.2. договору оренди, починається обчислення строку договору оренди.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що у випадку припинення договору оренди, його розірвання, відмови від договору оренди, орендар зобов'язаний протягом трьох днів повернути орендодавцю приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі їх в оренду, з урахуванням фізичного зносу цих приміщень, а орендодавець повинен прийняти приміщення. Факт повернення орендарем орендодавцю приміщень оформлюється сторонами актом приймання-передачі приміщень. Приміщення вважаються поверненими орендарем орендодавцю, а договір оренди припиненим з моменту підписання сторонами акту приймання-повернення приміщення.

Умовами п. 3.1. договору визначено, що за користування приміщеннями орендар сплачує орендодавцю орендну плату та оплачує інші комунальні та додаткові платежі (витрати на: електроенергію, водопостачання, теплопостачання, прибирання території, утримання контрольно-пропускного пункту та території, телекомунікаційні послуги та ін.), якщо це передбачено додатками, додатковими угодами да даного договору оренди.

У відповідності до п. 3.2. договору, розмір орендної плати складає 25, 00 грн. за один квадратний метр без ПДВ, ПДВ (20 %) - 5, 00 грн., що в сумі разом з ПДВ (20 %) складає 30, 00 грн. Загальна сума орендної плати за один календарний місяць складає 5 400, 00 грн., крім того ПДВ (20 %) - 1 080, 00 грн., що в сумі разом з ПДВ (20 %) складає 6 480, 00 грн.

Пунктом 3.3. договору визначено порядок сплати орендної плати, зокрема:

Протягом 3 (трьох) робочих днів з дати укладення договору оренди, орендар сплачує орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди та гарантійний платіж у розмірі 6 480, 00 грн.(п. 3.3.1. договору).

Орендна плата сплачується орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця (п. 3.3.5. договору).

Орендна плата сплачується орендарем орендодавцю на підставі договору оренди та відповідного документу (рахунку, рахунку-фактури тощо) - п. 3.3.6. договору.

За умовами п. 3.4. договору, у випадку закінчення строку дії договору оренди, орендна плата сплачується орендарем до дня повернення ним приміщень орендодавця в порядку, передбаченому п.п. 2.6. договору оренди.

Орендар зобов'язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 7.2. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному розмірі стягується відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язків сплати заборгованості, що виникла протягом дії договору оренди, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції (в тому числі неустойку (пеню, штраф)), збитки (в тому числі ті, які сталися внаслідок інфляції), три проценти річних від простроченої суми орендної плати за весь час прострочення. За прострочення внесення орендної плати орендодавцем також можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції, передбачені п.п. 5.1.2. договору оренди.

Строк дії договору оренди: з моменту укладення договору оренди до 31.12.2013 року (п. 8.3. договору).

01.01.2013 між Приватним акціонерним товариством "Київський мотоциклетний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" підписано акт приймання-передачі до договору оренди № 6 від 01.01.2013, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове (строкове) платне користування приміщення, що відповідає наступним характеристикам:

Адреса: м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 8;

Найменування: склад;

Загальна площа: 216 кв.м.;

Стан приміщення: задовільний;

Приміщення надається для господарської діяльності орендаря.

Так, 01.01.2014 між Приватним акціонерним товариством "Київський мотоциклетний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди № 6 від 01.01.2013, відповідно до якої сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2014 року.

Як стверджує позивач, станом на 01.01.2015 за відповідачем утворилась заборгованість за користування об'єктом оренди у розмірі 80 251, 76 грн., відповідно до п. 3.2. договору за період з 01.12.2013 по 31.12.2014.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором оренди № 6 від 01.01.2013 щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим останній заборгував позивачеві 80 251, 76 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 40 418, 23 грн. - пені за період з 01.12.2013 по 14.12.2015.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" утворилась заборгованість у розмірі 80 251, 76 грн., при цьому, орендоване приміщення за актом приймання-повернення приміщень відповідачем не повернуто.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.3.5. договору, відповідач зобов'язаний був сплачувати позивачу орендну плату щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність виставлення позивачем рахунку на оплату ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача сплатити орендну плату у розмірі та строк, визначені договором оренди № 6 від 01.01.2013, оскільки сторонами у договорі чітко визначено розмір, строк та порядок здійснення щомісячного платежу, що підлягає оплаті орендарем, а саме 6 480, 00 грн. - до 10 (десятого) числа поточного місяця оренди.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2013 № 5028/8/70(7/69)/2012 та від 22.08.2013 № 916/586/13-г.

Отже, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору оренди № 6 від 01.01.2013, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 80 251, 76 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 40 418, 23 грн. - пені за період з 01.12.2013 по 14.12.2015.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що позивачем проведено нарахування пені за період більше 6 місяців.

За розрахунком суду, обґрунтованою визнається сума пені у розмірі 11 351, 00 грн., яка розрахована судом наступним чином: на суму 6 505, 92 грн. за період з 10.12.2013 по 10.06.2014, на суму 6 492, 96 грн. за період з 10.01.2014 по 10.07.2014, 6 512, 40 грн. за період з 10.02.2014 по 10.08.2014, на суму 6 492, 96 грн. за період з 10.03.2014 по 10.09.2014, на суму 6 518, 88 грн. за період з 10.04.2014 по 10.10.2014, на суму 6 622, 56 грн. за період з 10.05.2014 по 10.11.2014, на суму 6 693, 84 за період з 10.06.2014 по 10.12.2014, на суму 6 726, 24 грн. за період з 10.07.2014 по 10.01.2015, на суму 6 544, 80 грн. за період з 10.08.2014 по 10.02.2015, на суму 6 505, 92 грн. за період з 10.09.2014 по 10.03.2015, на суму 6 531, 84 грн. за період 10.10.2014 по 10.04.2015, на суму 6 667, 92 грн. за період з 10.11.2014 по 10.05.2015, на суму 6 635, 52 грн. за період з 10.12.2014 по 10.06.2015.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір у сумі 7, 50 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивач зобов'язаний сплатити судовий збір у сумі 1 810, 50 грн., однак сплатив - 1 818, 00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Київський мотоциклетний завод" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесла Україна" (04116, м. Київ, вул. Василевської Ванди, буд. 18, ідентифікаційний код - 36049779) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський мотоциклетний завод" (04119, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 8, ідентифікаційний код - 00231314) 80 251 (вісімдесят тисяч двісті п'ятдесят одну) грн. 76 коп. - заборгованості, 11 351 (одинадцять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 00 коп. - пені та 1 374 (одну тисячу триста сімдесят чотири) грн. 04 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Київський мотоциклетний завод" (04119, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 8, ідентифікаційний код - 00231314) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 7 (сім) грн. 50 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 09.03.2016.

Суддя Бондарчук В.В.