донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.02.2016 справа №905/6/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від05.10.2015 р.
у справі№ 905/6/15 (головуючий Демідова Н.В., судді: Бокова Ю.В., Говорун О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ
до:Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області
про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», м. Київ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р. в загальній сумі 2 978 683,25 грн., з яких: 1 787 473,09 грн. заборгованість за кредитом, 386 253,84 грн. заборгованість за процентами, 3 200,00 грн. заборгованість за комісією, 435 898,58 грн. пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту, 50 821,60 грн. пеня/неустойка за прострочення сплати процентів, 754,72 грн. пеня/неустойка за прострочення сплати комісії, 54 505,69 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом), 5 524,52 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по комісії), 152 875,47 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 67 645,80 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за процентами, 1 057,24 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості по комісії, 1000,00 грн. штраф за порушення п. 4.2.5 (пункт б) договору про надання овердрафту, 3000,00 грн. штраф за порушення п. 4.2.5 (пункт а) договору про надання овердрафту, 5000,00 грн. штраф за порушення п. 4.2.5 (пункт в) договору про надання овердрафту, 4000,00 грн. штраф за порушення п. 4.2.13 договору про надання овердрафту, 19 581,04 грн. штраф за порушення п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.05.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 905/6/15.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2015 р. у цій справі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р. в загальній сумі 2 978 683,25 грн. задоволено частково. Стягнуто з відповідача 386 253,84 грн. заборгованості за відсотками, 3200,00 грн. заборгованості за комісією, пеню за несвоєчасну сплату кредиту, відсотків та комісії, нарахованої до 14.04.2014 р., в сумі 10 грн.; штрафи, за невиконання п. 4.2.5 (а),п. 4.2.5 (б), п. 4.2.5 (в) та п. 4.2.13 в сумі 100 грн.; штраф, за невиконання п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р. в сумі 100 грн.

В частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1 787 473,09 грн. провадження у справі № 905/6/15 припинено. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», м. Київ звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2015 р. у цій справі в частині припинення провадження щодо позовних вимог банку до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1 787 473,09 грн. та в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 54 505,69 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (по заборгованості за кредитом), 5 524,52 грн. 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (по заборгованості за комісією), 152 875,47 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 67 645,80 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по процентам; 1057,34грн. суми інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по комісії, 487 464,90 грн. загальної суми пені/неустойки за прострочення сплати кредиту, процентів, комісії, 13000,00грн. штрафів за порушення п.4.2.5 (пункт а,б,в), п.4.2.13 договору про надання овердрафту; 19581,04грн. загальної суми штрафів за порушення п.1.2 договору застави №43 від 26.12.2013р. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити повністю. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2015р. апелянт просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалою від 28.10.2015 р. Донецьким апеляційним господарським судом було порушено апеляційне провадження у справі № 905/6/15, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.12.2015 р.

05.11.2015 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, просив залишити рішення у справі без змін, а скаргу без задоволення. Також представник відповідача заявив клопотання про повернення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ позивачу з підстав, що вона підписана неповноважною особою.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. у звязку із відпусткою судді Гези Т.Д. змінено склад колегії суддів та сформовано її у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., члени колегії: суддя Дучал Н.М. та суддя Склярук О.І.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. були присутні представники сторін, колегією суддів розглянуто клопотання відповідача про повернення апеляційної скарги в звязку з тим, що вона подана неповноважною особою, та відхилено за безпідставністю.

Ухвалою суду від 22.12.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги відкладено на 21.01.2016 р.

В судове засідання 21.01.2016 р. зявилися представники сторін.

Ухвалою суд від 21.01.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено на 16.02.2016 р., сторони зобовязано надати додаткові пояснення.

03.02.2016 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо суми коштів на рахунку в банку позивача станом на момент введення тимчасової адміністрації та щодо порядку договірного списання коштів з рахунку в погашення кредитних зобовязань.

08.02.2016 р. через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про заміну сторони (відповідача) у справі № 905/6/15, в якій просить замінити відповідача у цій справі з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області на його правонаступника Управління поліції охорони в Донецькій області (84311, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1 а).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.02.2016 р. у задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки відповідач знаходиться в стадії припинення і доказів того, що Управління поліції охорони в Донецькій області є правонаступником відповідача, не надано. Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 29.02.2016 р., строк розгляду апеляційної скарги подовжено на 15 днів за клопотанням відповідача.

26.02.2016 р. через канцелярію суду від представника скаржника надійшли письмові пояснення та виписка по рахунку відповідача станом на 28.02.2014 р.

В судовому засіданні 29.02.2016 р. були присутні представники сторін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі банк, позивач) та Управлінням державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Донецькій області (далі відповідач) укладено договір про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого, банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає Позичальнику кредит у формі овердрафту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобовязується використати його за цільовим призначенням та повернути Банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобовязання за цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору овердрафт надається за поточним рахунком позичальника № 3001, відкритим позичальнику в АТ «Брокбізнесбанк».

Ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 2 000000,00 грн. зі строком користування до 28.03.2014 р., процентна ставка фіксована та становить 16 % річних (п.п. 1.4, 1.5, 1.6 кредитного договору).

Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що максимальний період безперервного користування овердрафтом становить не більше, ніж 30 календарних днів, при цьому початком періоду безперервного користування вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість Позичальника за овердрафтом.

Датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксована відсутність заборгованості позичальника за овердрафтом.

У разі, якщо на 30 календарний день з дня початку періоду безперервного користування овердрафтом, або в строк до 28.03.2014 р., позичальник не здійснить погашення заборгованості по поточному рахунку, заборгованість вважається простроченою з робочого дня, наступного за датою закінчення періоду безперервного користування або за датою, визначеною п. 1.5 цього договору, і банк здійснює нарахування процентів на суму овердрафту за фіксованою процентною ставкою 20 процентів річних.

Згідно з п. 2.2 договору право на отримання позичальником кредиту (будь-якої його частини в межах ліміту овердрафту) виникає після укладення на прийнятних для банку умовах та набрання чинності договорів, які забезпечують виконання зобовязань за цим договором, а саме: договору застави № 43 від 26.12.2013 р. між банком та позичальником.

Відповідно до п. 2.5 договору за управління кредитними коштами позичальник щомісяця сплачує Банку комісію у розмірі 0,08 процентів від суми встановленого ліміту овердрафта на перше число місяця. Комісія нараховується з дня встановлення ліміту овердрафта та в межах терміну, зазначеного п. 1.5 кредитного договору, на суму ліміту овердрафту, встановленого в п. 1.4 цього договору.

Нарахування комісії за обслуговування овердрафту здійснюється щомісяця.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплатити банку проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п. 1.6 цього договору. Проценти нараховуються у валюті кредиту на суму зафіксованого дебетового сальдо на кінець кожного операційного дня.

При розрахунку процентів враховується день утворення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника і не враховується день погашення.

Дебетовий залишок (дебетове сальдо) сума виконаних банком платіжних документів позичальника за поточним рахунком понад кредитовий залишок. Дебетовий залишок визначає розмір заборгованості за овердрафтом або заборгованості за кредитом.

Нарахування процентів за користування овердрафтом банк здійснюється щомісяця, при цьому

а) перше нарахування процентів за користування овердрафтом банк здійснює за період з дня утворення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника по передостанній робочий день включно місяця, в якому виникло дебетове сальдо;

б) в подальшому проценти нараховуються за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочий день включно поточного місяця;

в) при повному погашенні заборгованості за овердрафтом (у тому числі достроковому) з останнього робочого дня попереднього місяця до дня погашення (не включно) (п. 2.7 договору).

Проценти та комісію за управління кредитними коштами Позичальник сплачує щомісяця до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони нараховані, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі (п. 2.8 договору).

Згідно з п. 2.9 договору моментом (днем) погашення кредиту, його частини, процентів, неустойки, пені, штрафів та інших платежів, визначених цим договором, вважається день зарахування на відповідні рахунки банку відповідно до п. 2.10 цього договору.

Пунктом 3.1.5 договору сторони визначили, що Банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за кредитним договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобовязань, передбачених кредитним договором з будь-яких рахунків Позичальника, відкритих в Банку.

Відповідно до п. 4.2.1 позичальник зобовязався здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати проценти та інші грошові зобовязання за цим договором, виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі та у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 4.2.5 договору передбачено, що позичальник зобовязаний для здійснення перевірки цільового використання овердрафту, наявності, умов зберігання та стану майна, оформленого в заставу, аналізу фінансового стану, платоспроможності та кредитоспроможності, надавати Банку всі необхідні документи, які підготовлені та оформлені відповідно до нормам бухгалтерського обліку в Україні, засвідчені: підписами керівника та головного бухгалтера, відбитком печатки, зокрема:

а) щоквартально до 23 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати банку фінансову інформацію, повязану з діяльністю позичальника в звітному кварталі (в тому числі баланс (форма № 1); звіт про фінансові результати (форму № 2);

б) щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати банку фінансову інформацію, з діяльністю Позичальника у звітному році (в тому числі, баланс (форма № 1); звіт про фінансові результати (форму № 2); звіт про рух грошових коштів (форма № 3);

в) щоквартально до 7 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку довідки (або завірені банком виписки) з інших банків, в яких у позичальника відкриті поточні рахунки та/або існує кредитна заборгованість, про фінансові обороти і стан заборгованості (про суми кредиту, процентам та штрафним санкціям) за попередній квартал) тощо.

Позичальник зобовязався у термін до 31 січня 2014 року передати додатково в якості забезпечення за цим договором майнові права на отримання грошових коштів, які будуть отримані позичальником за послуги охорони на загальну суму не менше, ніж 5 000 000,00 грн. (п. 4.2.13 договору).

За порушення строків погашення заборгованості за овердрафтом та/або непогашення заборгованості за овердрафтом в день закінчення періоду безперервного користування овердрафтом та/або за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісії, банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п. 5.1 договору).

За порушення п. 4.2.5 кредитного договору Банк має право нараховувати Позичальнику штраф в сумі 1 000,00 грн. за кожний випадок, а за порушення п. 4.2.13 договору штраф в розмірі 0,2 % від суми ліміту за кожний випадок (п. 5.3 договору).

Сторони домовилися, що за вимогами Банку по сплаті пені та штрафів застосовується позовна давність в три роки і вони нараховується за цей же строк (п. 5.4, договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 6.1 договору).

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір застави № 43 від 26.12.2013 р.

Відповідно до п. 1.1 договору застави заставодавець (відповідач) передає в заставу заставодержателю (позивачу) предмет застави, зазначений у п. 1.2 цього договору, для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобовязань, зазначених у ст. 2 цього договору.

Пунктом 2.1 договору застави передбачено, що цим договором забезпечуються вимоги Позивача щодо виконання Відповідачем кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами та доповненнями до нього, а також виконання заставодавцем зобовязань за цим договором. Предметом застави за договором є майнові права вимоги на отримання грошових коштів, що надходять на рахунки заставодавця, визначені в п. 1.2 договору застави.

Згідно з п. 1.2.7 договору застави сторони встановили узгоджену оціночну вартість предмету застави в сумі 1 223 814,28 грн. Також сторони визначили, що після перегляду узгодженої вартості предмету застави згідно абз. 4-6 п. 1.2.7 у правовідносинах сторін приймається переглянута узгоджена вартість Предмету застави, яка починає діяти з дати направлення заставодержателем заставодавцю повідомлення , визначеного абз.6 вказаного пункту.

Перегляд вартості предмету застави здійснюється у такому порядку: заставодержатель не рідше ніж один раз на шість місяців здійснює перегляд вартості з урахуванням конюнктури ринку та стану збереження Предмету застави. Для такого перегляду заставодавець зобовязаний надати заставодержателю в строк, визначений у попередньому реченні, документи, на підставі яких можна визначити та встановити актуальну вартість предмету застави.

Відповідно до п. 5.2 договору застави заставодержатель має право нараховувати заставодавцю, а заставодавець, у разі нарахування заставодержателем, зобовязаний сплатити штраф за порушення вимог п. 1.2 цього договору - у розмірі 0,2 % від суми узгодженої сторонами оціночної вартості предмету застави (але не менше 500,00 грн.) за кожний календарний місяць.

Цей договір застави набуває чинності з моменту його укладення сторонами і діє до повного виконання в повному обсязі позичальником зобов'язань за кредитним договором та зобовязань заставодавця за цим договором (п.6.1 договору).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З урахуванням приписів наведених норм позивач на виконання умов договору про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 з 26.12.2013 р. по 19.02.2014 р. надавав відповідачу грошові кошти в режимі овердрафту в межах ліміту, встановленого п. 1.4 договору, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно з розрахунком заборгованості позивача відповідач здійснював погашення кредиту, відсотків та комісії за управління кредитом до 28.02.2014 р., однак з березня 2014 р. свої зобовязання за договором не виконував.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 р. №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 р. прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк».

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» запроваджено строком на три місяця з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.

Згідно із ч. 1 ст. 36 ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Положеннями ч. 5 ст. 36 ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим ОСОБА_7;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Таким чином, з введенням тимчасової адміністрації запроваджується особливий порядок діяльності банківської установи, а отже не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Оскільки між сторонами склалися зобовязальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, тому у даному випадку власники рахунків є кредиторами банку за майновою вимогою щодо розпорядження належними їм коштами.

Як зазначає відповідач та не спростовує позивач, на рахунках відповідача на час введення тимчасової адміністрації обліковувалися грошові кошти в сумі, достатній для виконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідач є власником рахунків в банку (позивач) на яких обліковуються кошти, отже на нього під час запровадження в банку тимчасової адміністрації розповсюджуються обмеження, встановлені ст. 36 ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що унеможливлювало перерахування коштів з рахунку відповідача у цьому банку.

Відповідач не надав суду докази намагання виконати зобовязання по договору овердрафту за рахунок коштів, що обліковувалися на рахунках в інших банках .

З матеріалів справи вбачається і вірно встановлено судом першої інстанції, що станом на 07.03.2015 р. у відповідача утворилася заборгованість за договором овердрафту, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1 787 473,09 грн., заборгованості за відсотками в сумі 386 253,84,84 грн. та заборгованості за комісією в сумі 3 200,00 грн.

Відповідач не спростував правильність розрахунку заборгованості.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача, що виникнення боргу мало місце в результаті не проведення банком договірного списання коштів з рахунку, на якому обліковувалися кошти відповідача достатні для погашення боргу по кредиту. При цьому суд першої інстанції мотивовано зазначив, що надання позивачеві права договірного списання заборгованості за кредитним договором (п. 3.1.5 договору), не може розглядатися судом як обставина, яка звільняє відповідача від виконання зобовязань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Більш того договірне списання коштів з рахунку є правом банку, а не обовязком. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про виконання або звільнення від виконання відповідачем зобовязань з повернення кредитних коштів в строк, встановлений кредитним договором.

10.06.2014 р. Національний банк України прийняв постанову № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», на підставі якої Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 45 від 11.06.2014 р. про початок ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію Банку.

Згідно зі ст. 2 ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура ліквідації банківської установи регулюється нормами ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За змістом ч. 5 ст. 45 зазначеного ОСОБА_7 протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

18.06.2014 р. відповідач звернувся до позивача з заявою про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів на загальну суму 3 626 588,95 грн., яка складається із суми всіх грошових коштів, які обліковується на рахунках відповідача в Публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» за договорами банківського рахунку.

25.06.2015 р. позивачем до матеріалів справи надано витяг з реєстру вимог кредиторів, акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014 р., з якого вбачається, що вимоги відповідача визнані банком та включені до реєстру в сумі 3668 594,79 грн.

12.05.2015 р. під час розгляду справи в суді відповідач звернувся до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України на загальну суму 3 626 558,95 грн. В поясненнях від 23.09.2015 р. відповідач зазначив про те, що зараховуючи зустрічні вимоги, він виходив з того, що Управління Державної служби охорони в Донецькій області має кредитну заборгованість перед позивачем за договором овердрафту в сумі 1 787 473,09 грн. (тіло кредиту), в свою чергу банк має заборгованість перед відповідачем за договорами банківського рахунку, у звязку з чим ним проведений залік зустрічних вимог за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р. (тіло кредиту) та зобовязаннями банку на вказану вище суму. Решту суми просив зарахувати по кредитному договору № 12-К/ДГРВ-13/522 від 17.12.2013р. у сумі 1 900 059,14 грн.

Як свідчать обставини справи відповідач заявив про зарахування зустрічних вимог 12.05.2015 р. в ході ліквідаційної процедури позивача.

Судом вірно встановлено, що на час проведення зарахування зустрічних вимог діюче законодавство не передбачало прямої заборони проведення зарахування вимог в процедурі ліквідації банківської установи. За змістом ст. 601 ЦК України зобовязання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Для зарахування зустрічних вимог достатньо заяви однієї із сторін зобовязання. Враховуючи приписи ч.1 ст.202 ЦК України, за змістом якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, припинення прав та обовязків, суд першої інстанції розглянув заяву відповідача від 12.05.2015 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог як правочин, направлений на припинення зобовязань відповідача за кредитним договором в сумі 1787473,09 грн. та позивача за зобовязаннями, включеними до реєстру акцептованих вимог кредиторів на тотожну суму. Сторони не надали доказів визнання в судовому порядку недійсним правочину, який відбувся за заявою відповідача від 12.05.2015 р., тому суд першої інстанції, враховуючи презумпцію правомірності правочину, виходив з того, що зазначений правочин є дійсним.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність зарахування зустрічних вимог, в тому числі на суму 1 787 473,09 грн. за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 386 253,84 грн. та комісією 3 200,00 грн., та припинив провадження у справі в частині стягнення кредиту в сумі 1 787 473,09 грн. у звязку із проведенням заліку після порушення провадження у справі в порядку ст. 80 п. 11 ГПК України.

Суд обґрунтовано не прийняв доводи відповідача щодо заборони банку здійснювати нарахування відсотків в умовах запровадження відносно нього ліквідаційної процедури, відзиву ліцензії на здійснення банківських операцій та виведення банку з ринку. Так, за змістом ст. 47, 49 ОСОБА_7 України «Про банки та банківську діяльність» кредитною послугою банку є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Як свідчать матеріали справи, послуга банку щодо надання кредитних коштів відповідачеві реалізована до введення процедур, передбачених ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте виконання банком зобовязань щодо надання кредитних коштів створило для відповідача зобовязання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування ними. Зі змісту ст. 46 зазначеного ОСОБА_7 вбачається, що нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. За змістом кредитного договору зобовязання відповідача щодо сплати відсотків та штрафних санкцій припиняються у випадку повернення кредиту в повному обсязі. Таким чином, запровадження відносно банку ліквідаційної процедури не позбавляє позичальника зобовязань за укладеним кредитним договором.

Позивач в порядку ст. 625 ЦК України заявив до стягнення інфляційні втрати, нараховані на заборгованість по кредиту у сумі 152 875,47 грн., процентам у сумі 67 645,80 грн., комісії у сумі 1057,24 грн. та 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами, у сумі 60030,21 грн. по (заборгованість по кредиту у сумі 54 505,69 грн. та комісії у сумі 5 524,52 грн.)

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні зазначених вимог в повному обсязі з посиланням на ст. 17 ЦК України, ст. 76 ОСОБА_7 України «Про банки і банківську діяльність», Закон України «Про боротьбу з тероризмом», Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 13 Конституції України. Основним мотивом, що слугував прийняттю такого рішення місцевим господарським судом, є висновок суду про те, що суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, а саме: коли при здійсненні своїх прав особа не утримується від дій, які могли б порушити права інших осіб, допускає дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживає правом в інших формах, та при здійсненні цивільних прав особа не додержується моральних засад суспільства.

Місцевий господарський суд вважає, що запровадження тимчасової адміністрації та ліквідація банку забезпечує його пільгове становище по відношенню до кредиторів, оскільки нарахування банку пені, штрафів та інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань, в тому числі інфляційних витрат за весь час прострочення банком зобовязань не застосовується, що ставить в нерівні умови позивача та відповідача та призведе до порушення справедливого балансу між інтересами сторін та порушення моральних засад суспільства.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач виконував свої зобовязання за договором про надання овердрафту своєчасно до 28.02.2014 р., однак після запровадження в банку тимчасової адміністрації відповідач не приймав заходів щодо погашення своїх зобовязань по договору за рахунок коштів, розміщених на рахунках в інших банках, тощо. Як вже зазначалося, за змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Більш того, місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначає, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б свідчили про виконання або звільнення від виконання відповідачем зобовязань по поверненню кредитних коштів в строк, встановлений кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 2 вказаної статті боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Частиною 4 ст. 14 ЦК України визначено, що особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Звільнення позивача ОСОБА_7 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від нарахування йому кредиторами штрафних санкцій, інфляційних втрат за несвоєчасне виконання банком своїх зобовязань перед ними, не дає підстав для висновку, що позивач допустив зловживання своїми правами, заявивши вимоги до відповідача про стягнення з нього інфляційних та річних за прострочення виконання зобовязань по договору, оскільки банк діяв в межах закону (ст. 625 ЦК України) та умов договору про надання овердрафту від 26.12.2013 р.

Враховуюче те, що заборгованість відповідача виникла у березні 2014 р. і відповідач не приймав заходів щодо сплати заборгованості за договором з рахунків в інших банках в період з тимчасової адміністрації позивача, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог банку і задоволення вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість по кредиту, процентам та комісії, у загальній сумі 221 578,51 грн. в повному обсязі. Рішення господарського суду Донецької області в цій частині підлягає скасуванню.

Вимоги щодо стягнення 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами, нараховані на заборгованість по кредиту, підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 54 505,52 грн., а рішення суду в цій частині скасуванню. Вимоги щодо стягнення 5 524,52 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами, по на заборгованості по комісії, підлягають частковому задоволенню у сумі 91,66 грн., оскільки відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем та з яким погоджується апеляційна інстанція, розмір 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами по комісії, складає 91,66 грн., а не 5 524,52 грн.

За таких обставин рішення господарського суду Донецької області в частині відмови в стягненні річних по заборгованості по комісії у сумі 5 524,52 грн. підлягає скасуванню у сумі 91,66 грн. В іншій частині цих вимог рішення слід залишити без змін, однак з інших мотивів, зазначених в постанові.

Відповідно до ст.ст. 611, 612 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобовязань у відносинах субєктів господарювання визначаються приписами ст. 534, 549-552 ЦК України, ст. 229-234 ГК України та ОСОБА_7 України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позивач заявив до стягнення пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 435 898,58 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 50 821,60 грн. та пеню за несвоєчасну сплату комісії в сумі 754,72 грн.

Згідно з розрахунком пені, наданим позивачем, пеня за порушення строків сплати кредиту у сумі 435 898,58 грн. нарахована за період з 01.03.2014 р. по 06.03.2015 р., пеня на заборгованість по процентам у сумі 50 821,60 грн. за період з 08.03.2014 р. по 06.03.2015 р. і пеня на заборгованість по комісії у сумі 754,72 грн. нарахована за період з 08.03.2014 р. по 06.03.2015 р.

Також позивач заявляє до стягнення штрафи в загальній сумі 13 000,00 грн. за невиконання п. 4.2.5 (підпунктів а, б, в) кредитного договору, щодо надання кредитодавцю фінансової звітності, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів ( за п. а (квартальна звітність) три випадків (третій, четвертий квартали 2014 року, перший квартал 2015 року); за п. б річна звітність (звітність за 2014 рік); п. в пять випадків (щоквартальні виписки з рахунків в інших банках) (чотири квартали 2014 року, перший 2015 року); п. 4.2.13 кредитного договору щодо надання в додаткову заставу майнових прав на суму 5 000 000,00 грн., а також штраф в сумі 19 581,04 грн. за порушення п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р. щодо надання документів для проведення переоцінки предмету застави.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно зі ст. 2 ОСОБА_7 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 ОСОБА_7 Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014 р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст. 2 ОСОБА_7 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого було включено м. Донецьк та м. Краматорськ, де проводив свою господарську діяльність відповідач.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Разом з тим статтею 1 ОСОБА_7 України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 р. № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку область з 07.04.2014 р.

Отже, проведення з 07.04.2014 р. антитерористичної операції на території Донецької області, до складу якої відноситься м. Донецьк та м. Краматорськ, також було визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Більш того, прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження № 1079-р від 05.11.2014 р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053» не скасовувало Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не спричинювало його недійсності.

Необхідно також зазначити, що дія ОСОБА_7 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині введення мораторію зупинена не була.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що закріплене в ст. 2 ОСОБА_7 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право субєкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасну сплату основного зобовязання за кредитним договором на період проведення антитерористичної операції підлягало судовому захисту, оскільки даний Закон є чинним, а отже підлягав виконанню.

На момент розгляду апеляційної скарги Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р від 02.12.2015 р., яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та № 1079-р від 05.11.2014 р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053», а також затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, до якого також включені м. Донецьк та м. Краматорськ.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцем реєстрації відповідача з листопада 2014 року є місто Краматорськ, а до вказаної дати відповідач був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на вказане вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати кредиту, процентів та комісії за період з 14.04.2014 р. по 06.03.2015 р. є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач безпідставно нарахував пеню за вказаний період, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту в сумі 407 886,67 грн., по процентам у сумі 50 520,04 грн. та комісії у сумі 734,21 грн. за період з 14.04.2014 р. по 06.03.2015 р.

При цьому пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 28 011,91 грн. (за період з 01.03.2014 р. по 13.04.2014 р.), пеня за прострочення сплати процентів за кредитом в сумі 301,56 грн. (за період з 08.03.2014 р. по 13.04.2014 р.) та пеня за прострочення сплати заборгованості по комісії в сумі 20,51 грн. нарахована обґрунтовано.

Проте, враховуючи місце розташування відповідача з квітня по листопад 2014 року в зоні активних бойових дій, неможливість забезпечення державними органами України стабільного функціонування підприємств в зазначений період в місті Донецьку та Донецькій області, виникнення порушень саме в період активних бойових дій на території Донецької області, обєктивну втрату відповідачем ринку послуг, у звязку із захопленням частини Донецької області, нестабільне фінансове положення відповідача, повязане з блокуванням з 28.02.2014 р. його коштів на рахунках в банку, а також норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 1 ст. 223 ГК України, місцевий господарський суд при розгляді зазначених вимог щодо стягнення пені за період з 01.03. 2014 р. по 13.04.2014 р. дійшов висновку щодо можливості застосування п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, а саме зменшення розміру зазначеної пені у загальній сумі 28 333,96 грн. до 10,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд вірно визначився з обставинами, які в конкретній справі носять винятковий характер і не залежали від волі відповідача, однак спричинили труднощі у своєчасному виконанні своїх зобовязань зі сплати кредиту, відсотків та комісії, тому колегія суддів погоджується з тим, що місцевий суд мав підстави для використання свого права на зменшення нарахованої відповідачу пені з огляду на конкретні обставини справи.

Щодо штрафів за порушення п. 4.2.5 кредитного договору (підпунктів а, б, в) та п. 4.2.13 договору на загальну суму 13 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.3 договору про надання овердрафту за порушення п. 4.2.5 кредитного договору Банк має право нараховувати Позичальнику штраф в сумі 1 000,00 грн. за кожний випадок, а за порушення п. 4.2.13 договору штраф в розмірі 0,2 % від суми ліміту за кожний випадок.

Суд першої інстанції, розглянувши вимоги позивача про стягнення зазначених штрафів, дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафів в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України. При цьому місцевий господарський суд фактично послався на ті ж самі обставини, на які посилався при вирішенні питання про зменшення розміру пені до 10,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 ОСОБА_7 України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій введений на нарахування та стягнення пені, та штрафів, нарахованих на основну суму заборгованості за, кредитним договором.

Як свідчать матеріали справи, штрафні санкції за порушення п. 4.2.5 (пп. а, б, в) та п. 4.2.13 застосовані не за порушення основного зобовязання, а за порушення інших зобовязань, передбачених договором про надання овердрафту, які не відносяться до основних зобовязань (кредит та проценти), і визначення суми зазначених штрафів не повязуються із сумою основної заборгованості. Вони визначені в конкретному розмірі за конкретне порушення.

Судова колегія вважає, що оскільки зазначені штрафи нараховані обґрунтовано, а суд з урахуванням конкретних обставин справи з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшив загальну суму штрафів, до 100 грн. застосованих за порушення п. 4.2.5 (пп. а, б, в.) та п. 4.2.13, то колегія суддів погоджується в цій частині з рішенням суду першої інстанції.

Щодо вимоги про стягнення штрафу у сумі 19581,04 грн. за порушення п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р. судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначено в позовній заяві, позивач просить стягнути заборгованість за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р., у загальній сумі 2 978 683, 25 грн. до якої включена сума штрафу 19 581,04грн. нарахованої по договору застави № 43 від 26.12.2013р. зазначена сума штрафу не є кредитною заборгованістю по договору овердрафту і стосується відповідальності за порушення умов іншого договору, який не є предметом розгляду в даному позові.

При цьому позивачем не заявлялося як окрема вимога стягнення зазначеного штрафу за невиконання умов договору застави № 43 від 26.12.2013 р., отже вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» м. Київ підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2015 р. у цій справі підлягає частковому скасуванню.

Судові витрати за апеляційне оскарження, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним майновим вимогам. За апеляційною судові витрати, повязані з розглядом спору в суді першої інстанції, підлягають перерозподілу.

Керуючись ст.ст. п. 11 ч. 1 ст. 80, п. 3 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2015 р. у справі № 905/6/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2015 р. у справі №905/6/15 скасувати частково в частині відмови у стягненні інфляційних витрат, нарахованих на заборгованість по кредиту, процентам та комісії, у загальній сумі 221 578,51 грн., 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами, нарахованих на заборгованість по кредиту та комісії у загальній сумі, 54 597,33 грн. та зменшення штрафу у сумі 19 581,04 грн. до 100,00 грн. за порушення п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р.

3. Прийняти нове рішення в цій частині.

4. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області про стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості за кредитом, процентами та комісією, у загальній сумі 221 578,51 грн. та 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами, нарахованих на заборгованість по кредиту у сумі 54 505,52 грн. та комісії, у сумі 91,66 грн. задовольнити.

5. Відмовити в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області в частині стягнення 3 % річних у сумі 5432,86 грн., по заборгованості по комісії, та штрафу у сумі 19 581,04 грн. за порушення п. 1.2 договору застави № 43 від 26.12.2013 р.

6. В іншій частині рішення залишити без змін.

7. Викласти рішення в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84311. Донецька область. м. Краматорськ. вул. Гвардійців Кантемирівців 1а, ідентифікаційний код 0859680) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ (03057. м. Київ. проспект Перемоги. 41. ) заборгованість по договору овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р., а саме: 386 253,84 грн. заборгованості за процентами, 3 200,00 грн. заборгованості за комісією, 10 грн. пені за прострочення сплати кредиту, процентів та комісії, нараховану за період з 01.03.2014 р. по 13.04.2014 р., 54 505,69 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом), 91,66 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по комісії), 152 875,47 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 67 645,80 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості за процентами, 1 057,24 грн. - інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по комісії, 100 грн. штраф за невиконання п. 4.2.5 (а, б, в) та п. 4.2.13 договору овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 від 26.12.2013 р.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», м. Київ до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 787 473,09 грн. припинити.

В іншій частині позову в задоволенні відмовити.

Стягнути з Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84311, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1а, м. Краматорськ, Донецька область, ) на користь державного бюджету України (реквізити) судовий збір за розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 49 886,98 грн.»

8. Стягнути з Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84311, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1а, м. Краматорськ, Донецька область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, пр. Перемоги, 41, м. Київ, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 6 985,61 грн.

9. Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

10. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано: 6 примірників;

1-позивачу;

2-відповідачу;

1-ГСДО;

1- у справу;

1-ДАГС;