ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2016 р.Справа № 916/1264/15-г

Позивач: Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт"

Відповідач: Державне підприємство "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів"

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 згідно довіреності № 03/15 від 12.01.2015 р.

Суть спору: Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.06.2015 позовну заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" 17253 грн. основного боргу, 1560,78 грн. пені та 1827 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2015 у справі № 916/1264/15-г скасовано. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт до Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" про стягнення 18813,78 грн. відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт на користь Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2015р. касаційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г Господарського суду Одеської області частково задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г Господарського суду Одеської скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області від 24.01.2015р. № 1938, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/1264/15-г. Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, справу № 916/1264/15-г передано на розгляд судді Оборотової О.Ю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.15.2016 року прийнято справу № 916/1264/15-г до свого провадження.

16.01.2016р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

08.02.2016р. судове засідання по справі №916/1264/15-г не відбулось у звязку з перебуванням судді Оборотової О.Ю. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.02.2016р. у звязку з виходом судді Оборотової О.Ю. з лікарняного, призначено розгляд справи №916/1264/15-г на 22.02.2016р. о 14:30.

22.02.2016. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 22.02.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

22 липня 2005 року між Державним підприємством "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (надалі - Замовник) та Державним підприємством "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" (надалі - Підрядник) було укладено Договір № 21СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП "ДБМТП", згідно п. 1.1 якого Підрядник зобов'язався виконати днопоглиблювальні роботи на підхідному каналі ДП "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (розтрубі) самовідвізним землесосом, з транспортуванням вилученого ґрунту у відповідний відвал на відстань до 6 км, згідно проектної документації та виданому Замовником технічному завданню та відповідно до умов даного договору.

З метою забезпечення своєчасного виконання днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу, Державне підприємство "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" виступило поручителем Державного підприємство "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" у його зобов'язаннях з третіми особами - постачальниками палива та паливно-мастильних матеріалів.

20 січня 2006 року між Державним підприємством "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (надалі - Поручитель), Державним підприємством "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" (Управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ранг" (надалі - Кредитор) було укладено договір поруки №200106, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого Державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" прийняло на себе зобов'язання відповідати перед Товариством з обмеженою відповідальністю „Ранг" за виконання зобов'язань Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" за умовами укладеного договору на постачання паливно-мастильних матеріалів шляхом обміну листами від 16.01.2006р. № 032/96 та від 16.01.2006р. №7-16/01-2006.

Згідно п. 2.1 Договору поруки, передбачене договором зобов'язання Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми основного боргу в розмірі не більше 20 000грн.

На виконання умов Договору поруки №200106 від 20.01.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ранг" поставило Державному підприємству "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" за заявками останнього 4 860л. дизельного палива на загальну суму 17 253грн., що підтверджується копією видаткової накладної №РН-0000488 від 21.01.2006р., копією довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №888879 від 21.01.2006р., копією рахунка-фактури №СФ-08840 від 21.01.2006р. та копією акту приймання-передачі нафтопродуктів від 21.02.2006р.

26 січня 2006р. за вих. №7-26/01 Державному підприємству "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" було відправлено письмову вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ранг" від 26.01.2006р. вих. № 7-26/01, у якій товариство вимагало від порту сплати заборгованості Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" на виконання умов договору поруки № 200106 від 20 січня 2006 року у зв'язку з не виконанням Державним підприємством "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" своїх зобов'язань за Договором на постачання паливно-мастильних матеріалів шляхом обміну листами від 16.01.2006р. № 032/62 та від 16.01.2006р. № 7-16/01-2006 на загальну суму 17 253грн.

На підставі платіжного доручення № 101 від 26.01.2006р. Державним підприємством "Дніпро-Бузький морський торговельний порт" було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ранг" 17 253 грн. на виконання договору поруки № 200106 від 20 січня 2006 року.

17 лютого 2006р. за вих. №312/01-09/02-03 Державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" інформувало Державне підприємство "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" про наявність несплаченої заборгованості та про необхідність її погашення.

01 березня 2006р., 04 квітня 2006р. та 06 вересня 2006р. між Державним підприємством „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" та Державним підприємством "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" були підписані акти звірки взаєморозрахунків, згідно яких відповідачем визнавалась заборгованість перед Державним підприємством „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" у сумі 424647грн. 88 коп. (з яких 17253 грн. заборгованість що становить предмет спору у даній справі).

Відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008р. №972 „Про реорганізацію ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" було вирішено реорганізувати Державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" шляхом його приєднання до Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" та встановлено, що Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт".

Як вбачається з загальних положень статуту Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (в редакції від 11.03.2009р.), позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства „Дніпро-Бузький морський торговельний порт".

В подальшому, на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 23.01.2008р. порушено провадження у справі №2/6-08-285 про банкрутство Державного підприємства „Чорноморсько - Азовське виробничо - експлуатаційне Управління морських шляхів", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Публікацію оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства „Чорноморсько - Азовське виробничо - експлуатаційне Управління морських шляхів" було проведено в газеті "Урядовий кур'єр", N 139 від 4 серпня 2009 року

В ході розгляду справи про банкрутство Державного підприємства „Чорноморсько - Азовське виробничо - експлуатаційне Управління морських шляхів", ухвалою від 03.06.2010р. судом було визнано кредиторські вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на суму 429372грн. 94 коп. (з яких 17 253грн. заборгованість, що становить предмет спору у даній справі). При цьому, як вбачається з ухвали суду від 03.06.2010р. по справі №2/6-08-285, грошові вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на суму 429372,94 грн. були визнані боржником та розпорядником майна боржника.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014р. провадження у справі №21-2/6-08-285 про банкрутство Державного підприємства "Чорноморсько - Азовське виробничо - експлуатаційне управління морських шляхів" припинено, скасовано мораторій та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008р. Ухвала суду від 18.11.2014р. у справі №21-2/6-08-285 оскаржувалась в апеляційному та касаційному порядку, та постановами Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2014р. та Вищого господарського суду України від 10.03.2015р. залишена без змін.

Письмовою вимогою від 19.12.2014р. № 09/1658, адресованою Державному підприємству "Чорноморсько - Азовське виробничо - експлуатаційне управління морських шляхів" позивач вимагав сплату загальної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 463 983грн. 32 коп., з яких 424 647грн. 88коп. основний борг, 39305,69грн. 69 коп. пені, 4грн. 60 коп. 3%річних та 25грн. 15 коп. збитків від інфляції, у тому числі 17 253грн. основного боргу та пені у сумі 1 560грн. 78 коп., що становлять предмет спору у даній справі.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки № 200106 від 20 січня 2006 року за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань сторона, яка прострочила, сплачує стороні - одержувачу платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який нараховується пені, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до даних розрахунку позивача, проведеного на підставі договору поруки № 200106 від 20 січня 2006 року, за відповідачем рахується пеня, розрахована позивачем за період з 26.02.2006р. по 26.08.2006р. у сумі 1 560 грн. 78коп.

Позивач у справі зазначив, що станом на час розгляду справи заборгованість у сумі 17 253грн. та пеня у сумі 1 560грн. 78коп. є непогашеною.

В обґрунтування позову, позивач посилається на ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України відповідно, до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивачем під час розгляду справи неодноразово були надані письмові пояснення, відповідно яких ДП "Миколаївський морський торговельний порт" зазначає, що внаслідок визнання позивача кредитором у справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на суму 429372 грн. 94 коп., до якої увійшла і сума основного боргу в розмірі 424647 грн. 88 коп., відповідно перебіг позовної давності було перервано на підставі ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач просить суд вважати строк позовної давності таким, що пропущений з поважних причин, а також врахувати, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторію) на підставах встановлених законом, а саме через те, що в період з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року перебіг позовної давності було зупинено, а боржник, визнавши борг в справі про банкрутство, відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перервав перебіг позовної давності. Також, позивач зазначає, що перебіг позовної давності перервано діями боржника, що свідчать про визнання ним свого боргу, а саме підписання актів звіряння взаємних розрахунків від 01.03.2006р., від 04.04.2006р. та від 06.09.2006р., в які була включена заборгованість за цим позовом.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року по справі №21-2/6-08-285 провадження у справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" було припинено на підставі п.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, та скасовано мораторій та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008р. Таким чином, ухвала господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року по справі 2/6-08-285, в якій ДП „Миколаївський морський торговельний порт" визнане кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на суму 424 647грн. 88 коп. є не чинною та посилання позивача на неї є хибними. Також враховуючи той факт, що спірні правовідносини мали місце у 2005-2006 роках, а також позивач відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України довідався про порушення свого права ще у лютому 2006 року (лист № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006), відповідач вважає, що станом на 25.03.2015р. (дата пред'явлення позову) строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки, сплив. Відтак, на думку відповідача, посилання позивача у своєму позові на те, що всі обставини та розмір основної суми боргу перевірені господарським судом та підтверджені ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010р. по справі № 2/6-08-285, за якою ДП „Миколаївський морський торговельний порт" визнано кредитором ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" з грошовими вимогами до боржника на суму 429372грн.94 коп., до якої увійшла сума основного боргу в розмірі 17 253грн. за вищенаведеним договором поруки, є хибними.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2015 у справі № 916/1264/15-г скасовано. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт до Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" про стягнення 18813,78 грн. відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства "Миколаївський морський торгівельний порт на користь Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2015р. касаційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г Господарського суду Одеської області частково задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 916/1264/15-г Господарського суду Одеської скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. Також, Вищим господарським судом зазначено, що судами не з'ясовано: чи відбувся перебіг позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача боргу з 15.01.2008 (дата винесення ухвали про порушення справи про банкрутство у справі № 2/6-08-285) по 04.08.2009 (дата публікації в газеті "Урядовий кур'єр" оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача), тобто протягом 1 року 06 місяців та 19 днів; чи зупинявся цей строк з 04.08.2009 по 29.12.2014 (дата набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області від 18.11.2014 про припинення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача та скасування мораторію та інших заходів із забезпечення заяви, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.01.2008);чи продовжувався строк з 30.12.2014 (дата припинення обставин) Судами не взято до уваги пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, яким передбачено скорочений строк позовної давності тривалістю 1 рік щодо стягнення пені. Суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що акти звірки взаєморозрахунків не переривають перебігу позовної давності, оскільки до дій, що свідчать про визнання боргу є підписання боржником разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі щодо якої виник спір (пункт 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України), а також зазначено, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В свою чергу у ст. 174 Господарського кодексу України перелічені підстави виникнення господарських зобов'язань, а саме: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав, у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У позовній заяві виникнення зобовязання обґрунтовано укладеним між Державним підприємством Дніпро-Бузький морський торговельний порт та Державним підприємством Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів договором № 21 СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП ДБМТП від 22.07.2005р. та укладеним між Державним підприємством Дніпро-Бузький морський торговельний порт, Приватним підприємством МТН та Державним підприємством „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів договором поруки № 200106 від 20.01.2006р.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 193 Господарського кодексу України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Разом з тим невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), в силу ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання.

Відповідно до положення ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ч.2 цієї статті покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За приписами статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до Договору поруки укладеного між Державним підприємством Дніпро-Бузький морський торговельний порт, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ранг" та Державним підприємством „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів у випадку порушення боржником зобов'язання, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Отже, враховуючи невиконання Державним підприємством „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів зобовязання щодо оплати за ПММ у розмірі 17253,00 грн. цілком правомірно було заявлено вимоги до відповідача про стягнення з останнього зазначених коштів.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів пені в розмірі 1560,78 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5.1 Договору поруки №200106, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань сторона, яка прострочила, сплачує стороні - одержувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Обчислення розміру збитків здійснюється у валюті, в якій провадилися або повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтями 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені у розмірі 1560,78 грн., суд встановив, що його зроблено вірно.

Проте, відповідачем у справі надано відзив на позовну заяву відповідно до якого, останній просить суд у задоволенні позову Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт відмовити в повному обсязі з підстав пропущення строку позовної давності.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність за заявою сторони у спорі, якщо така заява була подана до винесення судового рішення.

Відповідно до п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29 травня 2013 року N 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заборгованість Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" перед Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" у сумі 17 253 грн. належним чином підтверджується платіжним дорученням № 101 від 26.01.2006р. та Актами звіряння взаємних розрахунків від 01.03.2006 року, від 04.04.2006р. та від 06.09.2006р.

Судом встановлено що, перебіг позовної давності за даними вимогами почався з 07.09.2006р. та мало місце переривання строку позовної давності у звязку із підписанням між сторонами 01.03.2006р., 04.04.2006р., та 06.09.2006р. актами звіряння взаємних розрахунків, тобто з вищезазначеного вбачається, що граничним строком звернення позивача до суду за захистом своїх прав було 07.09.2009р. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 25.03.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, на що і посилався відповідач, заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позов.

Судом встановлено, що відбулось переривання строку позовної давності з 04.08.2009р. по 29.12.2014р. на час провадження у справі про банкрутство відповідача та дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та мало місце його продовження з 30.12.2014р. (залишилось 6 днів.) Таким чином строк позовної давності сплив 07.01.2015р.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстави для пропущення строку позовної давності не можливо вважати поважними, оскільки наявне провадження у справі про банкрутство Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів не позбавляло відповідача можливості звернутися з даним позовом до господарського суду.

З урахуванням викладеного, враховуючи наявні матеріали справи, пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт до відповідача Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів про стягнення 18813,78 грн., у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт до відповідача Державного підприємства „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів про стягнення 18813,78 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 лютого 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова