ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 916/4974/15

За позовом: Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій ім. Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал

про скасування оперативно-господарської санкції, визнання недійсним та скасування акту відбору проб води

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 19 від 05.02.2016р., ОСОБА_2, довіреність №265 від 01.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 30.07.2015р.

В засіданні 01.03.2016р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №265 від 01.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 30.07.2015р.

Суть спору: про скасування оперативно-господарської санкції ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал у вигляді застосування підвищеного тарифу за послуги водовідведення у розмірі 24507,43грн., які нараховані ДП „Клінічний санаторій ім.Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця, як підвищеної плати за скид ненормативно-очищених стічних вод у міську каналізаційну мережу з перевищенням допустимих концентрацій за липень 2014р.;

про визнання недійсним та скасування акту відбору проб від 15.07.2014р., здійсненого з контрольного колодязя перед скидом в міську каналізацію, який іменується «Аналіз стічної води», складений ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал на території ДП „Клінічний санаторій ім.Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав пояснення від 11.02.2016р. за вх.№3274/16, додаткове пояснення від 16.02.2016р. за вх.№3772/16, в їх обґрунтування зазначає, що 04.11.2003р. між КП „Одесводоканал, правонаступником якого є ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал, та ДП „Клінічний санаторій ім.Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення (населення) №4373/1, згідно якого позивач отримував водопостачання та водовідведення, а також оплачував вартість вказаних послуг.

23.07.2014р. відповідач надіслав позивачу лист-повідомлення №4610 про необхідність сплати підвищеного тарифу за скид ненормативно-очищених стоків за результатами відбору стічних вод на предмет забруднення. Не погоджуючись із таким нарахуванням, позивач звернувся до відповідача з листом №194 від 29.07.2014р. про скасування необґрунтовано нарахованої додаткової плати за водовідведення, на що відповідач відмовив. Свої заперечення проти донарахувань позивач обґрунтовує тим, що відбір проб було здійснено лише з одного контрольного колодязя, тоді як їх три, що призвело до неправильного розрахунку понаднормового забруднення стоків, а також без участі відповідального представника позивача. Крім того, 04.09.2014р. незалежною лабораторією ДП УКНДІ МТ МОЗ України, у відповідності до договору №247/20/117 на створення науково-технічної продукції від 04.09.2014р., було здійснено відбір та дослідження стічних вод санаторію ім. Горького, результати якого виявили значно менші показники забруднення.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 12.01.2016р. за вх.№516/16, де вказує, що приймання понаднормативних забруднень є оплатною послугою з боку водоканалу, у звязку з чим не може вважатись оперативно-господарською санкцією. Відповідач відмічає, що Правила приймання стічних вод не зобовязують його відбирати стічні проби з кожного контрольного колодязя позивача, з підстав чого вважає правомірним нарахування оплати за перевищення допустимої концентрації забруднення на підставі проби, відібраної із одного контрольного колодязя. Одночасно, відповідач зауважує, що позовна вимога про визнання недійсним та скасування акту відбору проб не відповідає способам захисту прав позивача, встановленим положеннями ст.12 ГПК України, оскільки оспорюваний документ не є актом ненормативного характеру.

Клопотання сторін від 02.02.2016р. за вх.№2325/16, від 09.02.2016р. за вх.№3054/16 про долучення документів до матеріалів справи були судом задоволені.

Ухвалою суду від 16.02.2016р., за клопотанням сторін від 16.02.2016р. за вх.№2-826/16, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи продовжено до 02.03.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд встановив наступне:

04.11.2003р. між ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал (виробник) та ДП „Клінічний санаторій ім.Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця (споживач) укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення (населення) №4373/1, відповідно до умов якого виробник надає послуги по поданню питної води на обєкти споживача, а також по прийманню стоків холодного та гарячого водоспоживання, які скидаються споживачем в систему комунальної каналізації у відповідності до дислокації обєктів (додаток №1). Споживач своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, забезпечує належну експлуатацію своїх водоканалізаційних мереж, споруд, приладів та обладнання на них у відповідності до діючого законодавства (п.п.1.2., 1.3. договору, п.1 додаткової угоди від 17.03.2004р., п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р.).

За умовами п.2.4.2. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р., споживач зобовязався здійснювати скид стоків, якість яких не перевищує гранично допустимі концентрації, встановлені Правилами приймання стічних вод.

Споживач зобовязаний відшкодовувати матеріальний збиток, нанесений комунальним системам каналізації, спорудам, обладнанню та приладам, а також водним обєктам, викликаний скидом ненормативно-очищених стічних вод у міську каналізацію (п.2.4.7. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р.).

У п.3.8. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р., сторони узгодили, що нарахування платежу за скид ненормативно-очищених стоків здійснюється у відповідності до Правил приймання стічних вод.

Положення п.7.3. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р., визначають, що договір діє до 31.12.2015р.

До договору №4373/1 від 04.11.2003р. сторонами підписано додаток №1 - дислокацію обєктів підприємства, згідно якої вода постачається на обєкт, розташований у м. Одесі, вул.Фонтанська дорога,165, облік води здійснюється 2 водомірами санаторію.

Як вбачається із листа №298 від 24.09.2012р. позивач повідомляв відповідача, що за адресою Фонтанська дорога,165 здійснюється скид стічних вод не тільки санаторієм, а і жителями будинків за тією ж адресою, які самовільно підключились до системи каналізації санаторію до 2009р., що призвело до неналежної експлуатації каналізаційних труб та є причиною нестандартних скидів стічних вод.

05.05.2014р. відповідач звернувся до позивача із вимогою №1999 щодо оплати вартості ненормтаивно-очищених стоків станом на 30.04.2014р. в сумі 44643,80грн., повідомляючи, що у випадку неоплати споживач буде відключений від водопостачання. На підставі виставленого відповідачем рахунку №163/6051 позивачем платіжним дорученням №82 від 13.05.2014р. було оплачено вказану суму.

Філією „Інфоксводоканал 15.07.2014р. складено Аналіз стічної води, згідно якого проби відбирались у контрольному колодязі перед скидом у міськканалізацію, обємом 3 літри, опломбовано пломбою 0000046, відбір проводився за участю завпродскладом ОСОБА_4, час відбору проби 16год.30хв. Із оформленого відповідачем результату лабораторного аналізу вбачається, що аналіз виконано 15.07.2014р. 22.07.2014р.

Листом №4610 від 23.07.2014р. водопостачальна організація надіслала споживачу лист з вимогою оплатити 24507,43грн. вартості ненормативно-очищених стоків, до якого додала розрахунок понаднормового скиду. Із висунутою відповідачем у листі від 23.07.2014р. претензією щодо оплати ненормативно-очищених стоків позивач не погодився, про що виклав у листі №194 від 29.07.2014р.

Відповідачем позивачу було виставлено рахунок №944/6051 від 23.07.2014р. на суму 24507,43грн., призначення платежу „за водовідведення.

На підставі договору, укладеного із ДП „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту МОЗ України від 04.09.2014р. №247/20/117 останнім було проведено для позивача дослідження проб стічної води установи 23.09.2014р., внаслідок чого встановлено, значно менші показники забруднення, ніж ті, що наведені в акті відповідача 15.07.2014р.

17.11.2014р. між позивачем та відповідачем було визначено контрольні колодязі ДП „Клінічний санаторій ім. Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця, про що складено та підписано відповідний акт.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані докази та викладену позивачем правову позицію, суд вважає позовні вимоги позивача про скасування оперативно-господарської санкції ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал у вигляді застосування підвищеного тарифу за послуги водовідведення у розмірі 24507,43грн., про визнання недійсним та скасування акту відбору проб від 15.07.2014р. неправомірними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ст.901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.235 ЦК України передбачено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Частиною 1 статті 236 Господарського кодексу України встановлено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

При цьому, згідно з ч.2 зазначеної статті перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним, тобто, сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Вказане закріплено в ч.2 ст.237 Господарського кодексу України.

Зі змісту наведених положень чинного законодавства та п.3.8. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р., вбачається, що донарахування споживачу оплати за понаднормове забруднення стічних вод у розмірі 24507,43грн. є саме оперативно-господарською санкцією. Дана правова позиція також підтверджується постановою Верховного суду України від 29.11.2010 р. у справі №2-15/1783-2009. За таких обставин, спростовуються доводи відповідача про те, що донарахування за понаднормове забруднення не є оперативно-господарською санкцією, з огляду ще й на те, що згідно п.2.4.2. договору №4373/1 від 04.11.2003р., з врахуванням п.2 додаткової угоди №1/95 від 23.03.2010р., споживач зобовязався здійснювати скид стоків, якість яких не перевищує гранично допустимі концентрації, встановлені Правилами приймання стічних вод, отже, протилежні дії, тобто, надмірна концентрація забруднення у стоках є порушенням зобовязання, за що слідує донарахування плати, як заходу оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень цього зобов'язання. Одночасно, положення ч.2 ст.237 ГК України надають позивачу право звернутись до суду із позовом про скасування оперативно-господарської санкції.

Таким чином, враховуючи предмет заявленого позову, встановлення судом того, що донарахування, що оскаржуються позивачем, є оперативно-господарською санкцією, дослідженню та аналізу судом підлягають обставини справи на предмет правомірності застосування відповідачем спірної оперативно-господарської санкції та обґрунтованість її нарахування.

Відповідно до п.п.1.5., 1.6. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держбуду України від 19.02.2002р. №37, на підставі цих Правил та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів Водоканали розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту (далі - місцеві Правила приймання), у яких установлюються допустимі концентрації (далі - ДК) для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися підприємствами в систему каналізації, а також відображаються місцеві особливості приймання стічних вод Підприємств у міську каналізацію. Місцеві Правила приймання згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні затверджують виконавчі органи місцевих рад за поданням Водоканалів після погодження з територіальними органами Мінекоресурсів та Міністерства охорони здоров'я України. Місцеві Правила приймання є обов'язковими для всіх Підприємств, яким Водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

Отже, застосуванню до спірних правовідносин сторін підлягають Правила приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. №632.

Згідно п.9.8., 10.5. Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. №632, з метою контролю за якістю стічних вод Підприємств, Водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод Підприємств проводиться представниками Водоканалу, що фіксується у спеціальному акті, іменуємому Аналіз стічної води, який підписують як представники Водоканалу, так і представник Підприємства-абонента. Водоканал здійснює раптовий (у будь-яку годину доби), не погоджений з Підприємством заздалегідь відбір проб для контролю за якістю та кількістю стічних вод, що скидаються. Плановий відбір проб здійснюється Водоканалом один раз в два місяця. Позаплановий відбір проб здійснюється Водоканалом раптово по мірі необхідності при наявності інформації про порушення Правил.

Положеннями п.п.10.1., 10.2., 10.3., 10.4. Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. №632, відбір проб здійснюється в контрольному колодязі, тобто колодязі на каналізаційному випуску Підприємства безпосередньо перед приєднанням до збірного чи головного каналізаційного колектора. Абонент забезпечує доступ до місця відбору проб і безпечне виконання роботи по відбору. На відібрану пробу складається відповідний акт, який іменується „Аналіз стічної води. При наявності декількох випусків у одного абонента на всі випуски складається один акт. Після відбору проб посуд пломбується представником Водоканалу. Обєм разової проби повинен бути не менше ніж 1000 мл.

Обґрунтовуючи неправильність застосування відповідачем спірної оперативно-господарської санкції, позивач послався на те, що 23.09.2014р. ДП „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту МОЗ України провів аналіз проб стічних вод, відібраних 04.09.2014р., за результатами якого встановлено значно менші показники забруднення, ніж ті, що наведені в акті відповідача 15.07.2014р. Однак, результати перевірки забруднення стоків відповідача, що проведені на замовлення позивача 23.09.2014р., не можуть порівнюватись із результатами аналізу, які оспорюються, оскільки відібрання проб та їх аналіз проведені на два місяці пізніше, ніж спірний.

Крім того, позивач вважає, що для проведення аналізу перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стоках установи відповідач мав взяти проби у всіх контрольних колодязях, а натомість, взяв проби лише в одному контрольному колодязі, тоді як актом від 17.11.2014р., складеним та підписаним представниками сторін спору, визначено 7 контрольних колодязів, що не узгоджується із п.10.1. Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. №632, які визначають, що відбір проб здійснюється в контрольному колодязі, тобто, колодязі на каналізаційному випуску Підприємства безпосередньо перед приєднанням до збірного чи головного каналізаційного колектора. При цьому, ані Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими Наказом Держбуду України від 19.02.2002р. №37, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м.Одеси, затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. №632, не передбачено обовязок водоканалу відбирати проби у всіх контрольних колодязях підприємства одночасно.

За таких обставин, наведені позивачем доводи є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, з огляду на що позовна вимога про скасування оперативно-господарської санкції у вигляді застосування підвищеного тарифу за послуги водовідведення у розмірі 24507,43грн. задоволенню судом не підлягає.

Розглянувши позовну вимогу позивача про визнання недійсним та скасування акту відбору проб від 15.07.2014р., здійсненого з контрольного колодязя перед скидом в міську каналізацію, який іменується «Аналіз стічної води», який складений ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал на території ДП „Клінічний санаторій ім.Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство. Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту, передбачені ст.16 ЦК України, за своїм змістом є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді. Положеннями п.10 ч.2 ст.16 ЦК України сформульовано загальне правило про можливість пред'явлення на захист порушеного цивільного права вимоги про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може також захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Отже, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, в тому числі актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обовязковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

У пункті 1 і в підпункті 6.2.5 пункту 6 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 N 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" зазначено, зокрема, що: нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані; господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих (виданих) іншими, крім державних, органами, у тому числі актів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер.

Таким чином, нормами діючого ГПК України, ГК України, ЦК України не передбачено розгляд господарськими судами спорів повязаних з визнанням недійсними актів водопостачальної організації щодо відбору проб стічних вод, так як такому акту чинним законодавством не надано статусу документа, який мав би обовязковий характер чи породжував права і обовязки у певного субєкта чи кола субєктів, оскільки такий акт не може вважатися актом державного чи іншого органу і його оскарження в судовому порядку законодавством не передбачено. За таких обставин, позивач, заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним та скасування акту відбору проб, неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, з огляду на що заявлена позивачем вказана позовна вимога задоволенню судом не підлягає.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

За викладених судом обставин, висновків, суд за недоведеністю та необґрунтованістю відмовляє позивачу у задоволенні позову повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даного спору згідно ст.49 ГПК України в сумі 2436грн. відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Дочірньому підприємству „Клінічний санаторій ім. Горького Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця у задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 01 березня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук