ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.03.16р. Справа № 904/6621/14

За позовом Публічного акціонерного товариства " БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК ФОРУМ", м.Київ

до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю "Утиліта", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНУС УТИЛІТА", м.Новомосковськ Дніп

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1-0002/11/14-KL від 31.08.2011 року у розмірі 366 089,36 грн.

Розгляд скарги № 1 на дії державної виконавчої служби

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Заявника - Держак С.В., дов. № 1/12 від 28.04.14р.

Стягувача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Боржників 2,3,4 - не з'явились (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

ДВС - Греценок Д. І., дов. № 7 від 09.02.16р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Дніпропетровської області надійшла скарга ТОВ "Утиліта", у якій скаржник оскаржує дії посадової особи відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції та просить:

1. Відновити строк на подачу скарги.

2. Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Греценока Д.І. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору незаконними.

3. Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценока Д.І. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження незаконними.

4.Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценока Д.І. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника незаконними.

5.Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценока Д.І. щодо винесення постанови про відкладення провадження виконавчих дій незаконними.

6. Визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.12.2015р., видану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з виконання наказу № 904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області.

7.Визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015р., видану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з наказу №904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області.

8. Визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30.11.2015р., видану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області.

9.Визнати незаконною та скасувати постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 19.11.2015р., видану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з виконання наказу №904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області.

10.Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з усього майна та коштів боржника накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015р. та Постановою про арешт коштів боржника від 30.11.2015р.

У поданій скарзі Скаржник вказав, що сума боргу погашена боржником самостійно, добровільно, шляхом взаємозаліку, що встановлено матеріалами виконавчого провадження та не заперечується ДВС. Тобто, примусове стягнення в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" не відбувалося, рішення не було виконане в примусовому порядку, а тому і не має підстав для стягнення виконавчого збору. У зв'язку з тим, що жодних процесуальних документів стосовно накладення на боржника стягнення у вигляді виконавчого збору до боржника не надходило, Скаржник вважає строк для подачі скарги на дії державного виконавця та скасування постанови про стягнення виконавчого збору пропущеним з поважних причин та просив суд про його відновлення.

Судом призначалось судове засідання для вирішення питання відновлення строку для подачі даної скарги для розгляду. Розгляд справи відкладався. Судом витребувано і досліджено матеріали виконавчого провадження № 49065055. Суд визнав поважними причини пропуску строку для подачі даної скарги, розгляд скарги призначив у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.03.16р. оголошувалась перерва до 03.03.16р.

Стягувач та Боржники 2, 3, 4 у судове засідання не з'явилися.

ДВС заперечує проти скарги та вважає її необґрунтованою, оскільки у скарзі ТОВ "Утиліта" просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.15р. як таку, яка була винесена з порушенням вимог ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", однак ДВС вважає, що такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження, також право накладати арешт на майно боржника державним виконавцем закріплено п. 5 ч.33 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". У матеріалах виконавчого провадження №49065055 міститься заява про відкриття виконавчого провадження від 05.10.15р. подана стягувачем - ПАТ "Банк Форум", у п. 4 якої зазначено про необхідність накладення арешту на майно ТОВ "Утиліта". Таким чином, ДВС вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження є законними, такими що вчиненні згідно з нормами чинного законодавства. Вимога про скасування постанови про відкладення провадження виконавчих дій 19.11.15р., як такої, яка винесена в супереч вимог ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", безпідставна та необґрунтована, оскільки ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено що, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. У матеріалах виконавчого провадження міститься повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції боржнику відповідно до якого постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.10.15р., з примусового виконання наказу № 904/6621/14 виданого 02.09.15р. Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ "Утиліта" на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованості у розмірі 366 089,36 грн., вручена боржнику лише 18.11.15р. На наступний день, тобто 19.11.15р., не чекаючи відповідних заяв ТОВ "Утиліта", діючи відповідно до вимог чинного законодавства та свідомо розуміючи те, що несвоєчасне одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження призведе до порушення його прав та законних інтересів, діючи в межах повноважень наданих ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", з власної ініціативи державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до З0.11.15р. Вимоги Скаржника є передчасними та необґрунтованими, оскільки постановою державного виконавця від 19.11.15р. винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 30.11.15р., після закінчення вказаного строку розпочато примусове виконання, та відповідно до вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з невиконанням рішення суду майнового характеру, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору - 10 % від суми яка підлягає стягненню. З огляду на вищевикладене та норми Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що усі дії державного виконавця були спрямовані на повне та своєчасне виконання рішення суду та недопущення порушення законних прав та інтересів, як стягувача, так і боржника. Незнання скаржником своїх прав та обов'язків наданих йому Законом України "Про виконавче провадження", а саме: прямо передбачених ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", а також несумлінне їх виконання, як це зобов'язує його робити ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" призвело до судового розгляду та зниження авторитету органів виконавчої служби України.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 4 ст. 82 Закону встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.03 року № 14 стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції (ст. 121 2 ГПК).

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12р. № 9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється. Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

З огляду на викладене, державний виконавець при примусовому виконанні вчиняє комплекс дій спрямованих на примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються(ст. 27 Закону).

Статтею 35 Закону визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Скаржник наголошує, що сума боргу погашена боржником самостійно, добровільно та шляхом взаємозаліку, що встановлено матеріалами виконавчого провадження та не заперечується ДВС. Тобто, примусове стягнення в порядку, визначеному Законом не відбувалося, рішення в примусовому порядку не виконувалося, а тому і не має підстав для стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

На думку Скаржника, державним виконавцем неправомірно накладено арешт на усе майно та кошти боржника.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що сума боргу станом на 15.12.15р. погашена боржником самостійно, добровільно, шляхом взаємозаліку, про що ДВС повідомив Стягувач, що не заперечується ДВС. Тобто, примусове стягнення в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" не відбувалося, у зв'язку з цим відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

За таких обставин, суд вважає, що дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Греценока Д.І. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є незаконними; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.12.2015р., винесена старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з виконання наказу № 904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області є незаконною та підлягає скасуванню; також підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції зняти арешти з усього майна та коштів боржника, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 року та постановою про арешт коштів боржника від 30.11.2015 року. Разом з тим, суд відхиляє доводи Скаржника в решті скарги, оскільки дії та документи винесені державним виконавцем відповідають вимогам Закону, а доводи Скаржника спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Утиліта" на дії посадової особи відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Греценока Д.І. щодо винесення Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору незаконними.

Визнати незаконною та скасувати Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.12.2015р., видану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Гриценоком Д.І. у виконавчому провадженні з виконання наказу № 904/6621/14 від 02.09.2015р., виданого господарським судом Дніпропетровської області.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції зняти арешти з усього майна та коштів боржника, накладені Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015р. та Постановою про арешт коштів боржника від 30.11.2015р..

У решті скарги - відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її винесення.

Суддя С.Г. Юзіков