КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 5011-7/447-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача 1: Іваницька Т.Б. довіреність № 31-13030-08/4 від 31.03.15

від позивача 2: Дяченко Є.Г. довіреність № 25.2/2663/2 від 30.12.15

від відповідача: Мицько Р.М. довіреність № 135/16 від 01.02.16

прокурор: Колодчина Р.В. посвідчення №030247 від 12.11.14

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року

у справі №5011-7/447-2012 (суддя Якименко М.М.)

за позовом В.о. прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1) Міністерства фінансів України

2) Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про 3 780 000,00 грн. заборгованості з орендної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В.о. прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України, Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" звернувся до Господарський суд міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанія "Нафтогаз Україна" про стягнення 3 780 000,00 грн. заборгованості з орендної плати (т.І, а.с. 6-9).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі № 5011-7/447-2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (т. ІІ, а.с. 177-181).

08 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 (т.ІІ, а.с.192-193).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ "АКБ "Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 повернуто без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 190-191).

30 грудня 2015 року ПАТ "АКБ "Київ", після усунення недоліків зазначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 24 грудня 2015 року у справі №5011-7/447-2012, повторно звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва у справі №5011-7/447-2012 від 25 листопада 2015 року, у якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розпорядженнями секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25 січня 2016 року для розгляду апеляційної скарги ПАТ "АКБ "Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі - головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ "АКБ "Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О., справу призначено до розгляду на 09 лютого 2016 року.

09 лютого 2016 року представник відповідача подав заперечення на апеляційну скаргу.

09 лютого 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи № 5011-7/447-2012 на 23 лютого 2016 року.

Представник Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в судовому засідання 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 без змін.

Представник Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" в судовому засідання 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Прокурор в судовому засідання 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 без змін.

Представник Міністерства фінансів України в судовому засідання 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 лютого 2007 року між АКБ "Київ" (перейменовано в ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ"; далі по тексту - орендодавець, позивач-2) та Дочірнім підприємством "Газ-Тепло" НАК "Нафтогаз України" (реорганізовано в ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"; далі по тексту - відповідач, орендар) укладено Договір №22/07-21 оренди приміщення (далі по тексту - Договір) (т. І, а.с. 15-18).

За умовами п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором ОРЕНДОДАВЕЦЬ передає ОРЕНДАРЕВІ, а ОРЕНДАР приймає в оренду приміщення, визначене у цьому Договорі, а також зобов'язується сплачувати ОРЕНДОДАВЦЕВІ орендну плату.

Пунктами 2.1. та 2.2. Договору сторони передбачили, що Приміщення надається в оренду строком на 364 дні з моменту прийняття його ОРЕНДАРЕМ за актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору. В момент підписання акта приймання-передачі ОРЕНДОДАВЕЦЬ передає ОРЕНДАРЕВІ ключі від приміщення.

Факт приймання-передачі приміщення в оренду підтверджується підписаним 01.02.2007 р. між сторонами Актом здачі-приймання приміщення (т. І, а.с. 19).

Орендна плата становить 150 000,00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень на місяць, крім того ПДВ 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень. Разом з ПДВ орендна плата на місяць становить 180 000,00 (сто вісімдесят тисяч) гривень (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата за поточний місяць перераховується щомісячно не пізніше 20 числа на поточний рахунок ОРЕНДОДАВЦЯ.

Відповідно до п. 7.1. Договору, після закінчення строку оренди, визначеного цим Договором ОРЕНДАР зобов'язаний передати ОРЕНДОДАВЦЮ приміщення протягом 20-ти днів з моменту закінчення строку оренди за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 7.2. Договору, протягом строку, визначеного в п. 7.1 цього Договору ОРЕНДАР зобов'язаний звільнити приміщення та підготувати його до передачі ОРЕНДОДАВЦЕВІ.

Відповідно до п. 7.3. Договору, приміщення та майно вважаються фактично переданими ОРЕНДОДАВЦЕВІ з моменту підписання акта приймання-передачі. У момент підписання цього акта ОРЕНДАР передає ОРЕНДОДАВЦЕВІ ключі від приміщення.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо сплати орендної плати та повернення орендованого приміщення позивач-2 звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення боргу, неустойки (ціна позову 1 190 893,93 грн.), звільнення орендованого приміщення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 р. у справі №42/177, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2008 р. та постановою Вищого Господарського Суду України від 25.11.2008 р., позов АКБ "Київ" задоволено частково; стягнуто з ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" на користь АКБ "Київ" 1 080 000 грн. боргу, 60 785,63 грн. пені, а також зобов'язано ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" звільнити та передати АКБ "Київ" приміщення загальною площею 2352,1 м2 по б-ру І.Лепсе, 16 у м. Києві (а.с.20-32).

Відповідно до абз. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування позовних вимог у справі, що розглядається, прокурор зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення після припинення дії Договору оренди приміщення №22/07-21 від 01.02.2007 року та сплати орендної плати за період з лютого 2008 року по жовтень 2009 року в розмірі 3 780 000,00 грн.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.01.2008 року.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2008 року у справі №42/177 встановлено, що орендар був належним чином повідомлений про відмову орендодавця продовжити строк дії договору, а тому суд дійшов до висновку що Договір припинив дію 01.02.2008 року.

Як зазначав позивач, спір виник у зв'язку із неоплатою орендних платежів за Договором оренди № 22/07-21 від 01.02.2007 р.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на пункт 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" є недоречним оскільки вказані роз'яснення стосується вирішення питання пов'язаного з розірванням договору найму за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а також щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем платежів протягом трьох місяців підряд, а відповідно і стягнення вказаних орендних платежів.

Фактично, відповідно до абз. 4 п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" передбачено, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Тобто, у випадку, якщо договір не містить положень про нарахування орендної плати за фактичне користування приміщенням після закінчення терміну дії такого договору, нарахування орендної плати за відповідний період не є правомірним.

При цьому, у даному випадку договір оренди припинив свою дію і його умовами не передбачено нарахування орендної плати за фактичне користування майном після припинення дії зазначеного Договору.

Крім того, абз. 4 п. 5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" на який посилається апелянт стосується стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Проте у даному випадку позивачем було заявлено вимогу про стягнення орендної плати за Договором оренди приміщення.

Слід зазначити, що статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВГСУ від 11.03.2014 р. у справ № 916/2353/13.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Однак, позивач не навів підстав виникнення зобов'язань відповідача саме за Договором, доказів обґрунтованості вимог не надав.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення орендної плати за період 01.02.2008 р. по 31.10.2009 р. задоволенню не підлягають.

Щодо застосування судом першої інстанції позовної давності колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень наведених в абз. 1 п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки строк дії Договору оренди 31.01.2008 р. сплинув, а позивач не навів підстав виникнення зобов'язань відповідача саме за Договором оренди, відповідно, у відповідача відсутнє зобов'язання по сплаті орендних платежів на підставі зазначеного Договору, а у позивача відсутнє право на стягнення саме орендних платежів. Проте позивач не позбавлений звернутись за захистом свого порушеного права шляхом стягнення подвійної плати за користування майном за час прострочення, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування позовної давності у даній справі.

Проте, відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 6 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Оскільки суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, то застосування ним позовної давності не призвело до прийняття не правильного по суті рішення.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх в розумінні статті 33, 34 ГПК України доказів, які могло б стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі № 5011-7/447-2012 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у справі №5011-7/447-2012 залишити без змін.

3.Справу № 5011-7/447-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко