РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/1325/16
За позовом Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю

до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення 184383,49 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Полєжаєва К.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення суми майнової шкоди, завданої Позивачу тим, що ВДВС було завдано йому збитків у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням коштів, стягнутих з Відповідача за наказом, виданим у справі №910/9116/13.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду, оскільки ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, та була отримана ним 04.02.2016, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників покладаються на Відповідача відповідно.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та здійснює її розгляд.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2007 ТОВ «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та фірмою «Т.М.М.» (лізингоодержувач, «Т.М.М.», Позивач) було укладено Договір № 1006/09/2007, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку (майно) у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією, передати його без надання послуг з управління та технічної експлуатації лізингоодержувачу як предмет лізингу в тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти його на умовах даного Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13, яке залишено в силі в частині вирішення спору по суті, та направлялось на розгляд в частині відстрочки виконання рішення, було стягнуто з фірми «Т.М.М.» ТОВ на користь ТОВ «Ласка Лізинг» у зв'язку з невиконанням Договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007: 1741451грн. 85 коп. заборгованості, 74142 грн. 16 коп. пені; 1237 грн. 33 коп. втрат від інфляції; 15 571 грн. 94 коп. 3% річних. Витрати по сплаті судового збору в сумі 36648 грн. 08 коп. також стягнуто з відповідача на користь позивача.

18.02.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13. яке набрало законної сили у частині стягнутих сум, було видано наказ.

При виконанні указаного наказу Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС, Відповідач) 30.10.2014 були списані кошти з рахунку Позивача, як з боржника за наказом, у загальній сумі 1564111,70 грн., що вбачається з залучених до справи банківських виписок по рахунку Позивача та платіжної вимоги Відповідача.

Однак кошти на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД», який є новим кредитором за Договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 (на підставі уступки права вимоги) та був замінений у справі № 910/9116/13 ухвалою Київського апеляційного господарського суду, надійшли лише 03.02.2015.

Обставина надходження коштів на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» лише 03.02.2015 встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі №910/5112/15-г, тому не потребує повторного доведення в силу ст. 35 ГПК України.

При винесенні рішення у справі № 910/9116/13 розрахунок, зокрема 3% річних та втрат від інфляції, був здійснений судом станом на 25.07.2013, а при винесені рішення від 03.02.2014 у справі № 910/5112/15-г судом було визнано обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача, «Т.М.М.», індексу інфляції за період з 01.08.2013 до 31.01.2015 включно в сумі 509382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 по 02.02.2015 в розмірі 79725,10 грн. Витрати по сплаті судового збору в сумі 11782 грн. 15 коп. також стягнуто з Відповідача на користь Позивача.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі №910/5112/15-г набрало законної сили, 29.07.2015 було видано відповідний наказ, за яким ВДВС відкрило 26.08.2015 виконавче провадження № 48556986.

Наданими Позивачем до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується, що при виконанні указаного наказу ВДВС було списано з рахунку Позивача, як з боржника за наказом, 11.09.2015 кошти у сумі 300000 грн. і 17.09.2015 кошти у сумі 100889,64 грн., а разом 400889,64 грн.

Позивач вважає, що ВДВС було завдано йому збитків у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням коштів, стягнутих з Відповідача за наказом, виданим у справі №910/9116/13, у зв'язку з чим у іншій справі №910/5112/15-г було донараховано та стягнуто 3% річних та втрати від інфляції. При цьому Позивач вважає, що у зв'язку з прийнятим судом рішенням належним виконанням зобов'язань було перерахування коштів саме через органи державної виконавчої служби, тому свої зобов'язання вважає виконаними у день списання з Позивача та перерахування кошів ВДВС.

З огляду на що Позивач просить суд стягнути з Відповідача 184383,49 грн. майнової шкоди, завданої ВДВС як державним органом, із розрахунку:

- 338596,54 грн. втрат від інфляції, нарахованих виходячи з суми боргу 1741451,85 грн. за період 01.08.2013 - 30.10.2014;

- 66127,46 грн. 3% річних, нарахованих виходячи з суми боргу 1741451,85 грн. за період 26.07.2013 - 30.10.2014;

- 338596,54 + 66127,46 = 404724 грн.;

- 589107,49 грн. сума втрат від інфляції та 3% річних, стягнута за рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі №910/5112/15-г;

- 589107,49 - 404724 = 184383,49 грн.

При цьому Позивач з посиланням на ст. 1191 ЦК України вважає, що замість державного органу (ВДВС), який несвоєчасно виконав судове рішення, Позивач відшкодував ТОВ «Мега Торг ЛТД» втрати від інфляції та 3% річних, тому за приписами вказаної статті отримав право зворотної вимоги до ВДВС як до особи, відповідальної за завдану ТОВ «Мега Торг ЛТД» несвоєчасним перерахуванням коштів шкоду.

Однак суд до таких тверджень Позивача ставиться критично.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаної статті, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

- вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

Щодо протиправної поведінки державного виконавця при виконанні рішення, який на думку Позивача протиправно не перераховував кошти кредитору - ТОВ «Мега Торг ЛТД», то суд зазначає, що згідно зі статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження» на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування. Аналогічну правову позицію викладено в роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 N02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди».

Проте Позивачем всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірності дій державного виконавця при виконанні рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13.

Також, усупереч твердженням Позивача, належним виконанням зобов'язання було б відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 та 599 ЦК України перерахування Позивачем коштів своєму кредитору у зобов'язаннях за Договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007, неналежне виконання яких встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13 (залишено в силі в частині вирішення спору по суті).

Тобто, Позивач у силу вищенаведених норм не був зобов'язаний очікувати на настання стадії примусового виконання рішення та прострочувати і надалі строк виконання зобов'язань за Договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 щодо сплати, зокрема, 1741451грн. 85 коп. заборгованості, та перерахувати їх кредитору за договором.

Посилання Позивача на норми Закону України «Про виконавче провадження» судом відхиляються, оскільки указаний закон не є забороною та перешкодою виконати Позивачу зобов'язання за Договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 щодо сплати, зокрема, 1741451грн. 85 коп. заборгованості належним чином кредитору за договором, та повідомити про це державного виконавця, як про добровільне часткове виконання рішення.

Отже, у даному випадку саме бездіяльність Позивача щодо невиконання Договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 належним у вигляді сплати 1741451грн. 85 коп. заборгованості кредитору за договором призвела до порушення Позивачем договірного зобов'язання та стало підставою для нарахування йому санкцій за ст. 625 ЦК України.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними засобами доказування протиправну поведінку державного виконавця при виконанні рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13, не доведено що Позивачу було спричинено збитків у вигляді сплати санкцій за ст. 625 ЦК України, та не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою державного виконавця та збитками, і при цьому судом не встановлено вину державного виконавця у вищеописаних правовідносинах.

Оскільки не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, то у суду відсутні підстави для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Помилковим є послання Позивача на ст. 1191 ЦК України, оскільки стягнуті з нього втрати від інфляції та 3% річних не є завданою ТОВ «Мега Торг ЛТД» шкодою, яку відшкодував Позивач, а є у розумінні ст. 625 ЦК України компенсацією ТОВ «Мега Торг ЛТД» втрат від інфляції та відшкодування йому 3% річних за час, який ТОВ «Мега Торг ЛТД» не користувався належними йому грошовими коштами з вини Позивача, який не виконував взяті за Договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 зобов'язання.

Інші доводи Позивача, наведені у наданих суду позові та поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору (відмова у позові) не вплинуть.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України за звернення Позивача до суду з даним позовом йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.02.2016

Суддя Сташків Р.Б.