РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/572/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Київської міської ради про визнання додаткової угоди укладеною, за участю представників позивача - Пушанко І.О., довіреність № 10-903/д від 09.12.2015 року, відповідача - Дорошенко О.С., довіреність №225-КМР-4408 від 07.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року (кадастровий №:91:167:0012) за адресою: вул. Обсерваторна, 21, м. Київ, укладеною між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (орендар) та Київською міською радою (орендодавець) в редакції позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2016 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 03.02.2016 року.

03.02.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову.

03.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.02.2016 року.

23.02.2016 року позивачем через канцелярію суду надано додаткові письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.06.2004 на підставі рішення Київської міської ради № 85/1519 від 08.11.2001 між Київською міською радою (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до пунктів 1.1, 2.1 якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Обсерваторна, 21, м. Київ, загальною площею 904 кв.м., для експлуатації та обслуговування будинку для приїжджих.

Згідно з п.п. 3.1., 11.7. договору він укладається строком на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі, орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Вказаний договір пройшов державну реєстрацію про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 91-6-00281 від 30.06.2014 року.

Вищезазначена земельна ділянка була передана позивачу за актом приймання-передачі земельної ділянки від 30.06.2004.

Відповідно до умов вказаного договору оренди договір набрав чинності після його реєстрації 30.06.2004 року і його дія згідно п. 3.1. договору тривала до 30.06.2014 року.

Доказів звернення позивача до відповідача не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії з повідомленням про намір продовжити його дію позивачем суду не надано.

Натомість, 12.05.2014 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки до якого було додано проект додаткової угоди, яке відповідачем було отримано 12.05.2014 року за вх. №08/6390.

Листом від 02.06.2015 року №0 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було повідомлено позивачу порядок звернення з листом-повідомленням щодо наміру скористатись переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки.

03.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із зверненням №10/150 про поновлення договору оренди земельної ділянки по справі №А-21188, до якого було додано проект додаткової угоди.

Відповідач додаткову угоду не підписав, відповіді не надав у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про захист свого порушеного права на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, посилаючись на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та просив про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року в редакції викладеній у позовній заяві.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Таким чином стаття 33 цього Закону фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи №6-55цс15, яка відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України має враховуватися судами.

У першому випадку орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору має переважне право перед іншими особами укласти договір оренди землі після його припинення. В цьому разі нормою покладено на орендаря обов'язок повідомити про такий свій намір орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, додати лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з обов'язковим доданням проекту додаткової угоди, а на орендодавцеві лежить обов'язок у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), та укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

У другому випадку поновлення договору відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. У цьому випадку також передбачено укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яке здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі.

Судом встановлено, що редакція додаткової угоди, яка запропонована позивачем? передбачає інші умови договору оренди земельної ділянки, а саме строк договору оренди - 20 років, а також внесення змін щодо порядку розрахунку та розмірів орендної плати, визначених пунктами 4.2., 4.7. та 2.2. договору оренди.

Таким чином, звертаючись з позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, позивач просить поновити і одночасно внести зміни у вказаний договір оренди без згоди відповідача, що суперечить наведеним положенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року укладеною в редакції позивача не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна