КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 910/26968/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатенко В.І. довіреність № 01-108/08 від 05.01.16

від відповідача: Романенко О.В. довіреність № 1 від 16.11.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій

на рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року

у справі №910/26968/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна компанія "Сучасні будівельні технології"

про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору,-

ВСТАНОВИВ:

Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна компанія "Сучасні будівельні технології" про зобов'язання укласти додаткову угоду до генерального інвестиційного договору від 05 липня 2007 року № 21-4/14-2 (а.с.4-7).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 71-75).

07 грудня 2015 року Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернулась з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15, у якій просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю (а.с. 81-85).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2015 року для розгляду апеляційної скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/26968/15 від 24 листопада 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17 грудня 2015 року у справі № 910/26968/15 апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 призначено до розгляду на 19 січня 2016 року.

У судовому засіданні 19 січня 2016 року у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 02 лютого 2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/26968/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/26968/15 від 24 листопада 2015 року прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикової О.В.

У судовому засідання 02 лютого 2016 року на підставі статті 77 ГПК України оголошено перерву до 23 лютого 2016 року.

19 лютого 2016 року представником відповідача подано заперечення на апеляційну скаргу.

23 лютого через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано відзив до заперечення відповідача на апеляційну скаргу.

Представник Державної служби України з надзвичайних ситуацій в судовому засідання 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ТОВ "Іноваційна компанія "Сучасні будівельні технології" в судовому засіданні 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

05 липня 2007 року між ДП "Управління капітального будівництва" (замовник-1), Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (замовник-2) та ТОВ "Інноваційна компанія "Сучасні будівельні технології" (Інвестор-генпідрядник) укладено Генеральний інвестиційний договір № 21-4/14-2 про будівництво житлового будинку за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Маршала Рибалка, 3А (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов'язалися об'єднати свої зусилля та вклади і спільно діяти з метою будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Маршала Рибалка, 3А, орієнтованою площею 0,54 га. ( а.с. 8-14).

Підпунктом 1.6. Договору сторони визначили, що фінансування будівництва Об'єкту здійснюється Інвестором-Генпідрядником у повному об'ємі у формі капітальних вкладень.

Підпунктом 1.10. Договору визначено, що внеском (вкладом) Замовників є належним чином оформлене право на забудову та право на користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.2.1. Договору за виконання обов'язків, визначених цим Договором, та відповідно до статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" Замовник-2 та Інвестор-Генпідрядник отримають у власність такі частки завершеного будівництвом Об'єкту: Замовник-2 отримує у власність 16% від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; Інвестор-Генпідрядник отримує у власність 84% від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; всі вбудовано-прибудовані, адміністративні приміщення (всі об'єкти соціальної інфраструктури) та інші приміщення.

Відповідно до п. 5.2 Договору (у редакції Додаткової угоди № 3/08-07-2014 від 08.07.2014), тривалість виконання робіт будівництва об'єкту складає 24 календарних місяця з моменту початку виконання робіт з будівництва Об'єкту. Фактичний термін будівництва буде визначено графіком будівництва, який буде складено і підписано Сторонами у строк до 30.10.2014 р.

26 вересня 2007 року сторонами укладено Додаткову угоду № 2/21-4/34-2 до Договору, відповідно до умов якої Інвестор-генпідрядник зобов'язується за власний рахунок для потреб МНС України провести ремонтні та будівельно-монтажні роботи щодо об'єкта нерухомого майна, що розміщений за адресою м. Київ, вул. Вишгородська, 21 за умови отримання МНС України дозволу на проведення будівельних робіт та передачі проектно-кошторисної документації, що пройшла державну експертизу. У зв'язку з цим, сторони домовились викласти п. 2.1. Договору у редакції відповідно до якої, за виконання обов'язків, визначених цим договором, сторони отримають у власність такі частки завершеного будівництвом об'єкту: замовник-2 отримує у власність 12% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; інвестор-Генпідрядник отримує у власність 88% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; всі вбудовано-прибудовані, адміністративні приміщення (всі об'єкти соціальної інфраструктури) та інші приміщення (а.с. 16).

Умовами додаткової угоди від 19 грудня 2007 року № 21-4/49-2 до Договору, сторонами внесено зміни до Договору, зокрема підпункти е) та є) пункту 3.3. викладено у редакції відповідно до якої Інвестор-генпідрядник проводить ремонтні роботи для поточних потреб Замовника-2 орієнтовною вартістю 4 870 826 грн. по вул. Вишгородській, 21 та орієнтовною вартістю 550 000 грн. по вул. Маліновського, 25 за рахунок матеріалів замовника або генпідрядника, за умови отримання від Замовників затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації та відповідних дозволів на проведення робіт. Після завершення робіт підписується акт виконаних робіт за встановленою формою та акт звірки. Крім цього сторонами викладено п. 2.1. Договору у редакції відповідно до якої, за виконання обов'язків, визначених цим договором, та відповідно до ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" сторони отримають у власність такі частки завершеного будівництвом об'єкту: замовник-1 отримує у власність 4% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; замовник-2 отримує у власність 8% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; інвестор-Генпідрядник отримує у власність 88% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; всі вбудовано-прибудовані, адміністративні приміщення (всі об'єкти соціальної інфраструктури) та інші приміщення (а.с. 17-20).

Відповідно до Додаткової угоди № 3/08-07-2014 від 08 липня 2014 року виключено Замовника-1 з Договору, у зв'язку з чим всі права та обов'язки, які належали Замовнику-1 перейшли до Замовника-2, а також викладено пункт 11.3 Договору у редакції відповідно до якої: "Цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року." ( а.с. 21-24).

Крім того, 11 листопада 2015 року сторонами укладено Додаткову угоду № 22-9/41 відповідно до якої сторони домовились викласти п.11.3 Договору наступній редакції: "Цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року, а у частині виконання інвестором-генпідрядником підпункту "з" Договору - до оформлення відповідного права на земельну ділянку новим власником (власниками) нерухомого майна розташованого на ній".

Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем протягом більше 8 років будівництво житлового будинку не завершено, а також не виконано умови Додаткової угоди № 21-4/49-2 від 19 грудня 2007 року до генерального інвестиційного договору № 21-4/14-2, яка передбачала здійснення Відповідачем додаткових ремонтних робіт на об'єктах Позивача, у зв'язку з чим Позивач вважав за необхідне внести зміни до договору щодо збільшення його частки до 16 % житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом об'єкта та просив суд зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду в редакції, наданій позивачем. Відповідач заперечував щодо укладення додаткової угоди до договору, посилаючись на встановлену цивільним законодавством свободу договору.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому уклавши Договір та додаткові угоди до нього, сторони самостійно визначили зобов'язання, умови виконання робіт, порядок прийняття таких робіт та їх оплати, а також частки житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту, які отримує замовник та інвестор.

Підписавши Договір, сторони погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

13 серпня 2015 року позивач, надіслав Відповідачу лист № 09-11933/08 з проханням підписати та повернути додаткову угоду до договору, за умовами якої з умов Договору виключаються положення щодо здійснення генпідрядником додаткових робіт, а також вносяться зміни до розподілу часток площі завершеного будівництвом об'єкту, відповідно до яких частки житла мають становити 16% - Замовнику-2 та генпідряднику - 84 % житла та вбудовано-прибудованих, адміністративних та інших приміщень (а.с. 26).

Відповідач вказаний лист залишив без реагування.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проте Позивач, посилаючись на порушення Відповідачем умов Договору, ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі не навів у сукупності всіх чотирьох складових, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України, з якими закон пов'язує можливість внесення змін до договору за рішенням суду. Обставин, з якими пов'язується розірвання договору повністю чи в частині виконання додаткових ремонтних робіт не навів, доказів на виконання зі своєї сторони обов'язку щодо виготовлення та узгодження проектно-кошторисної документації на ремонтні роботи не надав.

Крім того, листи Позивача № 02-10318/214 від 25 жовтня 2012 року та № 04-748/214 від 04 лютого 2013 року щодо визнання ним за собою права на 16% житла у зв'язку з невиконанням генпідрядником Договору щодо виконання додаткових робіт та будівництва об'єкту, № 04-182/214 від 07 травня 2014 року про розірвання Договору та № 03-10043/214 від 09 липня 2015 року про надання інформації та документів про проведені ремонтні роботи (52-57), не містять доказів направлення їх другій стороні, а отже не можуть засвідчувати неналежне виконання відповідачем робіт.

Крім того відповідач заперечував проти отримання ним вказаних листів.

При зверненні з вимогами про зміну договору на підставі ст. 651 ЦК України на позивача, у відповідності до ст. 33 ГПК України, покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Проте Позивачем не доведено допущення відповідачем істотних порушень умов Договору, що виключає наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України у зв'язку з істотним порушенням умов договору відповідачем, як і не доведено наявність істотної зміни обставин, що виключає можливість внесення змін в договір на підставі ст.652 ЦК України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки у тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Враховуючи відсутність прямої норми закону, яка б зобов'язувала сторонам внести зміни в Договір в редакції позивача, запропонованій в Додатковій угоді, приймаючи до уваги, що відповідач заперечував проти укладення додаткової угоди до Договору в редакції позивача, а позивачем не доведено істотне порушення умов Договору з боку відповідача та наявність істотної зміни обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість вимог Позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи, натомість обґрунтованих доводів про порушення судом норм процесуального права та матеріального права скаржником суду апеляційної інстанції не наведено.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі № 910/26968/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/26968/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова