ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р.Справа № 922/1035/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-інвест"
про повернення майна та відшкодування доходів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 ( дов. № 08-11/721/2-15 від 26.11.2015 року);

відповідача - ОСОБА_2 ( дов. б/н від 02.07.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ - інвест" з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (від 22.04.2015 та 27.04.2015) про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 537 657,64 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилався, зокрема на те, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,1548 га за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143, яка є власністю територіальної громади м. Харкова в особі позивача, без достатніх правових підстав, оскільки відповідач набув цю земельну ділянку внаслідок придбання розташованого на ній нерухомого майна, однак право власності чи право користування цією земельною ділянкою за відповідачем не зареєстровані, тобто відсутні (ст. 125 ЗК України), а отже, відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України відповідач повинен повернути в натурі цю земельну ділянку її власнику територіальній громаді м. Харкова в особі позивача; відповідно до норм ст. 206 ЗК України та ст. 14 Податкового кодексу України відповідач повинен сплачувати орендну плату за використання земельної ділянки за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143, однак у період з 01.06.2012 р. по 31.12.2014 р. відповідач не сплачував цю орендну плату (замість неї сплачувався земельний податок, хоча відповідно до підпункту 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок сплачується власниками земельних ділянок та постійними землекористувачами, до яких відповідач не належить), а отже, відповідач отримав дохід від безпідставно набутого майна земельної ділянки за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143 у вигляді різниці між сумою належної до сплати орендної плати за земельну ділянку та сумою сплаченого за земельну ділянку земельного податку, у звязку з чим відповідно до ст. 1214 ЦК України відповідач повинен відшкодувати цей дохід власнику земельної ділянки територіальній громаді м. Харкова в особі позивача.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог з мотивів їх незаконності та необгрунтованості, посилаючись , зокрема, на те, що: право користування відповідача земельною ділянкою у м. Харків, Салтівське шосе, 143 оформлено та зареєстровано належним чином у порядку, встановленому законодавством України (згідно з відповідним договором оренди землі), і будь які законні підстави для спонукання відповідача повернути цю земельну ділянку позивачу відсутні; земельна ділянка за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143 не є безпідставно набутим майном у розумінні ч. 1 ст. 1212 ЦК України, а тому позивач не має права посилатись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України як на підставу для спонукання відповідача повернути цю земельну ділянку позивачу; позивач фактично вимагає стягнути з відповідача збитки (упущену вигоду в розмірі неодержаної позивачем орендної плати за земельну ділянку), однак відповідач після придбання у власність нерухомого майна за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143 здійснював усі залежні від відповідача заходи, необхідні для оформлення договору оренди земельної ділянки, на якій розташовано це майно, тобто відповідач не ухилявся від укладення договору оренди земельної ділянки у м. Харків, Салтівське шосе, 143, і вина відповідача у тому, що цей договір був укладений через значний проміжок часу після придбання відповідачем нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, відсутня, а отже, будь які законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі неодержаної позивачем орендної плати за земельну ділянку відсутні.

В судовому засіданні з 11.01.2016 по 18.01.2016 та з 18.01.2016 по 08.02.2016 було оголошено перерву.

Ухвалою господарського суду від 08.02.2016 продовжено строк розгляду справи до 24.02.2016, розгляд справи відкладено на 23.02.2016 року.

В судовому засіданні 23.02.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, передані на новий розгляд Вищим господарським судом України про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 537 657,64 грн., заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1202/13 ТОВ АТБ-ІНВЕСТ надано в оренду земельну ділянку загальною площею, 0,1548 га по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

23.10.2014 між Харківською міською радою та ТОВ АТБ-ІНВЕСТ був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,1548 га за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 143 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Право оренди вищезазначеної земельної ділянки зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2014 р. (номер запису про право оренди земельної ділянки - 7886960), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.12.2014 р. (індексний номер витягу - 30253484), наданим реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області від 18.11.2014 року № 29667554 ТОВ АТБ-ІНВЕСТ є власником нежитлової будівлі літ. А-1 та літ. Б-1 загальною площею 933,9 кв.м., по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові, на підставі договору купівлі-продажу №725 від 25.04.2012 та акту прийому передачі майна №1 від 25.04.2012.

29.12.2014 Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач з 25.04.2012 по 23.10.2014 використовував земельну ділянку площею 0,1548 га по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі без оформлення документів на право власності або право користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її межі, площі та конфігурації.

Відповідно до листа ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 21.11.2014 р. № 7842/9/20-34-15-03-38 ТОВ АТБ-ІНВЕСТ обліковується як платник земельного податку за земельну ділянку по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові.

З листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 16.12.2014 № 5828/08, вбачається, що станом на 29.12.2012 року, в Управлінні Держземагенства у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по Салтівському шосе, 143.

У відзиві відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Зокрема, відповідач вказував, що у нього є достатні правові підстави для використання земельної ділянки, так як він є власником нежитлової будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, а відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України він набув право на земельну ділянку, на якій розташована будівля. Спірні правовідносини сторін регулюються нормами щодо відшкодування збитків, а не статтею 1212-1214 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу позовних вимог, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Позивач зазначає, що наявність на земельній ділянці обєкту нерухомості, які належать на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Позивач вказує про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки.

Позивач посилається, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.11.2014 № 29667302, листом Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області від 16.12.2014 № 5828/08.

Відповідач в період з 01.06.2012 р. до 31.11.2014 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Як зазначає позивач, не здійснення відповідачем плати за використання земельної ділянки в розмірі, визначеному земельними актами, тобто за регульованими державою цінами, які є фактично звичайною ціною, призвело в результаті до одержання ним доходів.

Розмір доходу (реального набуття відповідача) від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 537 657,64 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю та підтверджується наступним.

Відповідно до листа ДПІ у Московському районі м. Харкова від 21.11.2014 № 7542/9/20-31-15-03-38 ТОВ АТБ-ІНВЕСТ за період з 01.06.2012 по 31.12.2014 задекларовано 56 159,34 грн. земельного податку за земельну ділянку по Салтівському шосе, 143 у м. Харкові.

У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Плата за земельні ділянки державної та комунальної власності нараховуються та сплачуються за регульованою ціною.

На підставі викладених обставин, позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірної земельної ділянки, у зв'язку із чим звернувся з відповідним позовом та просить суд стягнути з відповідача доходи отримані від безпідставно набутого майна у розмірі 537 657,64 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Вищий господарський суд, скасовуючи рішення першої інстанції та постанову Харківського апеляційного господарського суду, у своїй постанові від 12.11.2015 року повертаючи справу на новий розгляд, звернув увагу на те, що судами не дано оцінки доводам позивача про те, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, Харківська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у вигляді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди у спірній сумі.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 12.11.2015 року у справі № 922/1035/15 суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлені такі ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

З листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області

від 16.12.2014 № 5828/08, вбачається, що станом на 29.12.2012 року, в Управлінні Держземагенства у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по Салтівському шосе, 143 (т. 1 а.с.27).

Відсутність речових прав на земельну ділянку у колишнього власника будівлі в момент переходу права власності на будівлю робить неможливим перехід права на земельну ділянку до нового власника будівлі, а тому й свідчить про відсутність достатньої правової підстави у нового власника будівлі для набуття майна (земельної ділянки) в контексті статті 1212 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача на те, що він неодноразово звертався до позивача із заявами та вчиняв певні дії щодо оформлення прав на спірну земельну ділянку суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з ст. 1212 ЦК України положення цивільного законодавства щодо зобовязання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Таким чином, факультативність направленості як дії, так й волі відповідача, як підстава для виникнення зобовязання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, визначає обєм та предмет доказування у господарських спорах, повязаних зі стягненням доходів одержаних від безпідставно набутого майна.

Вчинення боржником окремих дій по оформленню правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може свідчити про відсутність підстав для застосування з боку потерпілого кондиційних зобовязань. Зокрема, не є достатньою правовою підставою для набуття, збереження майна (земельної ділянки), в контексті статті 1212 ЦК України, рішення органу державної влади або місцевого самоврядування про надання особі земельної ділянки в користування воно має визнаватися лише однією з організаційно-правових передумов виникнення прав на земельну ділянку.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Умова для переходу прав на землю до нового власника будівлі є саме наявність цих прав у колишнього власника будівлі, які повинні бути належним чином оформлені на момент переходу прав власності на будівлю.

Таким чином, при укладанні договору купівлі-продажу будівлі, щодо земельної ділянки відбувається перехід права, а не майна (земельної ділянки), та можливість цього переходу тільки за умов попереднього виникнення прав у продавця нерухомого майна.

Відповідно до статей 1212 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно та відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна.

Суд приходить до висновку про те, що правова підстава для набуття, збереження майна в контексті статті 1212 ЦК України є достатньою лише у випадку її заснуванні на законі, інших правових актах чи правочині, ця достатня правова підстава є повязаною (кореспондує) зі спеціальними правами особи (боржника) на майно, яке ним набуто або збережено, а відсутність прав визначених законом, іншими законодавчими актами чи правочином, свідчить про відсутність у нього достатніх правових підстав для набуття майна.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України будівля як обєкт цивільних прав повязується із земельною ділянкою, так як є неможливим переміщення будівлі без її знецінення.

Набуття земельної ділянки відповідачем обумовлюється набуттям права власності на будівлю, розташовану на земельній ділянці, без якої існування будівлі та її використання є неможливим.

Наявність на земельній ділянці обєкту нерухомості, належного на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

У відповідності до частини першої статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Як вбачається із матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Згідно статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 статті 287 Податкового кодексу України ). Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Для визначення розміру податку та орендної плати, відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Харківська міська рада для розрахунку доходу відповідача від використання земельної ділянки, як юридично адекватний механізм для розрахунку розміру грошових вимог, використала звичайну ціну орендної плати, визначену відповідно до законодавчих актів.

Зазначений розмір доходу відповідача був розрахований позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі як земельного податку.

Розмір доходу (реального набуття відповідача) від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 537 657,64 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір задекларованих відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Орендна плата була розрахована на підставі даних нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 р. та 01.01.2013 р., яка у свою чергу була затверджена рішеннями Харківської міської ради від 25.12.2007 № 335/07 та від 03.07.2013 № 1209/13.

Зазначені вище рішення Харківської міської ради не скасовувались та у судовому порядку незаконними не визнавались, а тому були використані Харківською міською радою для отримання відповідних даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка використовуються відповідачем.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються у формі витягу лише у випадках, визначених Законом України Про оцінку земель, а саме: для цілей оподаткування, сплати державного мита та розрахунку орендної плати для укладання договорів оренди землі.

Висновки відповідача про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права, а саме не заявлено вимог про стягнення збитків передбачений ст. 156 ЗК України та не доведено наявності елементів складу цивільного правопорушення, є необґрунтований виходячи з такого.

Відповідно до п. 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» для застосування заходу відповідальності як відшкодування збитків слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Суд виходить з того, що безпідставне набуття майна (земельної ділянки) з боку відповідача не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме придбання відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо повязана із земельною ділянкою, що дає підстави застосувати до цих спірних правовідносин положення ст.ст. 1212 1214 ЦК України.

Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, які регламентують підстави відшкодування збитків.

Кондикційні правовідносини полягають в тому, що особа отримала певну майнову вигоду, але не понесла витрати, які їй у звичайних умовах прийшлося б понести для її отримання. Така вигода полягає у користуванні чужим майном, виконанням робіт або надання послуг іншою особою.

Разом з цим, поняття: «без достатніх правових підстав», яке передбачене у статті 1212 ЦК України, визначає, що певні дії особи є вчиненими без порушення конкретних правових норм, тобто за відсутності делікту, але при цьому й без наявності належних, тобто визначених законом, іншим нормативно-правовим актом або правочином, правових підстав.

Аналогічні правові висновки зроблені у постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2011 у справі № 39/290, під час перегляду рішення суду за позовом ТОВ «АВМ Ампер» до ТОВ «Укртрансформатор».

Згідно зазначеної постанови: «...Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином...».

Також, аналогічні правові висновки зроблені у постанові Верховного суду України від 02.10.2013 р. під час перегляду рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 у справі № 6-88цс13.

Згідно зазначеної постанови: «...відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином...».

Таким чином, дії відповідача по набуттю земельної ділянки та її використанню внаслідок придбання у власність будівлі не є противоправними (є не деліктні), так як ці дії вчинені без порушення певних правових норм, при цьому відсутність зареєстрованих речових прав на земельну ділянку у цієї особи вказує на відсутність достатніх правових підстав для її набуття.

Разом з цим, норми матеріального права, передбачені ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст. 224 ГК України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки:

Надання відповідачем правової оцінки спірних правовідносин про те, що позивачем не встановлено наявності у діях ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» чотирьох елементів складу цивільного правопорушення потягло за собою неправильні висновки щодо недоведеності з боку позивача своїх позовних вимог.

Разом з цим, зроблений відповідачем висновок свідчить про фактичне застосування ним до спірних правовідносин правової моделі доказування по справах про завдання матеріальних збитків, яка потребує необхідність доказування складу цивільного правопорушення, у тому числі й достатності дій й вини боржника та аналіз поведінки кредитора у зобовязанні.

Зазначений висновок хибно здійснений відповідачем, оскільки він не відноситься до предмету доказування у справах про кондиційні позадоговірні зобовязання, які передбачені Розділом 83 ЦК України.

Оскільки положення Цивільного кодексу України щодо цивільної відповідальності, у звязку з набуттям майна без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, суд дійшов висновку про достатність доказів для застосування інституту кондиції.

Таким чином, твердження відповідача, що для застосування до спірних правовідносин норм ст. 1212-1214 ЦК України мають бути встановлені чотири елементи складу цивільного правопорушення є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, яке регламентує інститут кондикції.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 537657,64 грн. підлягають задоволенню, оскільки внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, Харківська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у вигляді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди у спірній сумі. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ від 23.07.2015 по справі № 922/4931/14).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Харківської міської ради підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 10753,15 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 111-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-інвест" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Теплична, 27с; ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ; р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 537 657,64 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-інвест" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Теплична, 27с; ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ; рахунок 2986, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011) судовий збір в розмірі 10753,15 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3