номер провадження справи 2/5/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 Справа № 908/128/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Мелітополь, Запорізька область,

про стягнення 7926,18 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення за договором поставки №20 від 10.12.2014р. та накладними від 10,17,21,26 грудня 2014р. суми основного боргу в розмірі 4760,00 грн., 1194,98 грн. - пені, 1881,45 грн. - інфляційні, 134,54 грн. - 3% річних, усього - 7970,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення укладеного між сторонами договору поставки №20 від 10.12.2014 р. відповідач не оплатив поставлену йому продукцію на суму 4760,00 грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також нараховані на суму боргу пеню в сумі 1194,98 грн. за період з 21.12.2014 р. по 06.07.2015 р., 3% річних у сумі 134,54 грн. за період з 21.12.2014 р. по 11.09.2015 р. та інфляційні втрати в сумі 1881,45 грн. за період з січня по вересень 2015 року.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.01.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/5/16 та призначено розгляд справи на 02.02.2016р.

Ухвалою від 02.02.2016р. відкладено розгляд справи на 01.03.2016р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали суду в повному обсязі.

В судовому засіданні 01.03.2016р. був присутній представник позивача, за заявою якого фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення по справі та відповів на запитання суду, спрямовані на з'ясування обставин справи.

Ухвалою від 01.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 10.03.2016 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали суду в повному обсязі.

В судове засідання 10.03.2016 р. сторони своїх представників не направили. У зв'язку з цим фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Від позивача надійшло клопотання продовжити строк розгляду справи та відкласти розгляд справи на 21.03.2016 р. або після вказаної дати. Клопотання обґрунтовано неможливістю явки представника позивача в судове засідання за сімейними обставинами.

Суд залишив дане клопотання без задоволення, оскільки неможливість явки представника не підтверджена відповідними доказами. Крім того, можливість представництва сторін у господарському процесі не обмежена певним колом осіб і позивач не був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні як особисто, так і уповноважити на представництво своїх інтересів у суді іншу особу.

Відповідач не надав відзиву на позовну заяву, не направив у судове засідання свого представника, причин неявки не повідомив.

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалами суду від 15.01.2016р. та від 01.03.2016р. Ухвала суду від 15.01.2016 р. була завчасно надіслана на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_1). Відповідач з реєстру не виключений, що підтверджується витягом з цього реєстру станом 13.01.2016 р. Надіслана на дану адресу кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштової установи про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

23.02.2016р. від Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області на запит суду надійшли письмові пояснення про те, що в період з 01.01.2012 р. по 30.09.2015 р. відповідач здійснював господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_3. З 01.01.2015 р. свідоцтво платника єдиного податку було анульовано за несплату податкового боргу. Мелітопольською ОДПІ заходів із встановлення місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 не проводилось.

Також суд зателефонував відповідачу за номером, зазначеним у договорі поставки №20 від 10.12.2014р., а саме НОМЕР_1, та повідомив його про час і місце розгляду справи, що підтверджується витягом з журналу реєстрації телефонограм від 01.03.2016 р. за №5/02-1. Відповідачем під час розмови було повідомлено про адресу, за якою він зможе отримати ухвалу суду, а саме м. Київ, вул. П. Григоренка, б. 60. Надіслана на дану адресу ухвала суду від 01.03.2016 р. повернулась до суду з відміткою поштової установи про неповну адресу.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 64 ГПК України, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий без присутності представників сторін.

В судовому засіданні 10.03.2016 р. судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

10.12.2014р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець, відповідач) укладено договір поставки, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю продукцію для ялинок, надалі «Товар», партіями у відповідності з письмовими заявками останнього, а покупець зобов'язується приймати товар і оплачувати його за умовами даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору асортимент, ціна, кількість товару вказується в накладних, які є невід'ємними частинами даного договору та сторони підтверджують, що ціни, зазначені у видаткових накладних є звичайними цінами.

У п. 1.3 договору визначено, що загальною кількістю товару за даним договором є кількість товару, який передаватиметься від постачальника покупцю по накладних протягом дії терміну даного договору.

Сторони погодили в п. 1.5 договору, що усі видаткові накладні, що оформлені між сторонами протягом строку дії даного договору, вважаються такими, що видані на підставі та в межах даного договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на даний договір в самій видатковій накладній і є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 4.1 договору ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються в накладних (рахунках), по яким вони поставляються.

За умовами пунктів 5.1 - 5.3 договору оплата здійснюється в гривнях України шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника або внесення готівки в касу останнього. Порядок оплати: протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару. Розрахунок вважається здійсненим з моменту надходження грошових коштів на рахунок або в касу постачальника.

У п. 14.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 р. Даний договір у встановленому законом порядку не оспорений, на момент розгляду спору судом не визнаний недійсним, отже в силу вимог ст. 204 ЦК України є правомірним.

В період дії договору позивач поставив відповідачу обумовлений в договорі товар (підставку ковану під ялинку) на загальну суму 8075,00 грн., що підтверджується накладними: №12 від 10.12.2014 р. на суму 4250,00 грн.; №15 від 17.12.2014 р. на суму 1700,00 грн.; №19 від 21.12.2014 р. на суму 1445,00 грн.; №24 від 26.12.2014 р. на суму 680,00 грн.

Як вказує позивач, відповідач повернув товар 30.12.2014 р. на суму 510,00 грн. та 03.01.2015 р. на суму 255,00 грн., а також здійснив часткову оплату товару 17.12.2014 р. на суму 850,00 грн., 21.12.2014 р на суму 1700,00 грн. Таким чином, залишок неоплаченого товару складає 4760,00 грн.

Спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 5.2 договору відповідач не оплатив повну вартість товару протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати 935,00 грн. - з 21.12.2014 р., зі сплати 1700,00 грн. - з 28.12.2014 р.; зі сплати 1445,00 грн. - з 01.01.2015 р., зі сплати 680,00 грн. - з 06.01.2015 р., загалом - 4760,00 грн.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості або обґрунтованого відзиву на позов.

Враховуючи викладене, суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 4760,00 грн. такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати боргу по кожній накладній позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 1881,45 грн. за період з січня по вересень 2015 року та 3 % річних у сумі 134,54 грн. за період з 21.12.2014 р. по 11.09.2015 р.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат і визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача 1881,45 грн. інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В розрахунку 3% річних позивачем допущені помилки при визначенні кількості днів прострочення за обраний період нарахування відсотків річних. У зв'язку з цим суд здійснив їх перерахунок.

Так, за період з 21.12.2014 р. по 11.09.2015 р. кількість днів прострочення становить 265 (а не 352, як вказує позивач), звідси 3% річних від суми боргу 935,00 грн. складають 20,37 грн.

За період з 28.12.2014 р. по 11.09.2015 р. кількість днів прострочення становить 258 (а не 345, як вказує позивач), звідси 3% річних від суми боргу 1700,00 грн. складають 36,05 грн.

За період з 01.01.2015 р. по 11.09.2015 р. кількість днів прострочення становить 254 (а не 341, як вказує позивач), звідси 3% річних від суми боргу 1445,00 грн. складають 30,17 грн.

За період з 06.01.2015 р. по 11.09.2015 р. кількість днів прострочення складає 249 (а не 336, як вказує позивач), звідси 3% річних від суми боргу 680,00 грн. складають 13,92 грн.

Загалом за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 100,51 грн. У стягненні 3% річних в сумі 34,03 грн. суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що у випадку затримки будь-яких платежів по даному договору покупець сплачує пеню за кожен день затримки розрахунку, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла у період, за який нараховується пеня.

На суму боргу по кожній накладній позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 21.12.2014 р. по 06.07.2015 р. в сумі 1194,98 грн.

Суд перевірив розрахунок пені та визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1194,98 грн. обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 72312, ІПН НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 03065, ІПН НОМЕР_3) основний борг у сумі 4760,00 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят грн. 00 коп.), інфляційні втрати в сумі 1881,45 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят одна грн. 45 коп.), 3% річних в сумі 100,51 грн. (сто грн. 51 коп.), пеню в сумі 1194,98 грн. (одна тисяча сто дев'яносто чотири грн. 98 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1212,80 грн. (одна тисяча двісті дванадцять грн. 80 коп.). Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано 12.03.2016 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.