Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

02.03.2016 Справа № 927/830/15

За позовом: Приватного підприємства "Шибумі", вул. Попова, 8-в, м. Чернігів, 14001

до Товариства Panbaltic solutions UAB

V. Druskio g. 5-23, LT-04306, Vilnus, Lietva

про стягнення 934,48 Євро, що є еквівалентом 19719,77 грн.

суддя Демидова М.О.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 директор, наказ №08-К від 29.01.2014, паспорт серія №НК 477549, виданий Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області 13.04.1998;

від відповідача: не прибув;

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "Шибумі" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства Panbaltic solutions UAB, заборгованості за укладеним сторонами у справі договором про транспортно-експедиційне обслуговування і міжнародного перевезення вантажів №01-05/02 від 05.02.2015 у розмірі 934,48 Євро, що є еквівалентом 19719,77 грн.

У судове засідання прибув повноважний представник позивача у даній справі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Господарським судом Чернігівської області відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (ОСОБА_1, 15.11.1965) здійснено направлення судового доручення Міністерству юстиції Литовської Республіки про вручення відповідачу ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.06.2015 у справі 927/830/15.

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи, вищевказане прохання було отримано адресатом 04.08.2015 (а.с. 41).

Станом на 02.03.2016 підтвердження про вручення відповідачу ухвали господарського суду Чернігівської області від 11.06.2015 про порушення провадження у справі №927/830/15 до суду не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.15 Конвенції про вручення закордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, дата приєднання України - 19.10.2000, кожна договірна держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: а) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією; b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців; с) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної держави.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 встановлено застереження до статті 15 Конвенції, а саме: якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Згідно з п.8 розяснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2009 № 01-08/315 "Про деякі питання, пов'язані із застосуванням Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" із змінами, внесеними Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 22.01.2014 № 01-06/76/2014, доручення щодо вручення документів за кордоном надсилаються безпосередньо до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою згідно зі статтею 2 Конвенції.

З урахуванням викладеного вище, а також факту передачі судового доручення визначеним Конвенцією способом та у строк, більший ніж 6 місяців до дати судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив від 20.01.2016 на позовну заяву (Вільнюс) з перекладом на українську мову, у якому відповідач зазначив, що позов є безпідставним та не підлягає розгляду у суді на території України. За доводами відповідача вказана справа повинна розглядатися за місцезнаходженням відповідача, тобто у суді Литовської Республіки, оскільки офіс Panbaltic solutions, UAB фактично перебуває та зареєстрований у Литовській Республіці. На території України відповідач не має ні офісу, ні представництва або філії. Відповідачем підтверджено факт укладання між сторонами договору про транспортно-експедиційне обслуговування міжнародні перевезення вантажів №01-05/02 від 05.02.2015 та факт виконання позивачем умов договору. Крім того, відповідачем зазначено, що рахунок №56 від 18.02.2015 у сумі 800 Євро, який був виставлений позивачем, сплачений відповідачем 14.05.2015 міжнародним платіжним дорученням №5141107 на розрахунковий рахунок позивача №7222.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Письмовим клопотанням від 22.02.2016 позивач пояснив, що 14.12.2015 ПП "Шибумі" звернулось до головного прокурора Вільнюської окружної прокуратури із заявою про порушення кримінального провадження за фактом шахрайських дій з боку посадових осіб Panbaltic solutions, UAB. В ході попереднього розслідування прокурором Вільнюської прокуратури було допитано посадових осіб Panbaltic solutions, UAB. З отриманих показань стало відомо, що відповідач підтверджує факт укладання з позивачем двох договорів перевезення (Заявки на перевезення). Заявка №3207 від 05.02.2015 у розмірі 800 Євро була оплачена відповідачем відповідно до виписки з міжнародного переказу про сплату від 14.05.2015. Щодо договору (Заявка) №3218 від 05.02.2015 директором Panbaltic solutions, UAB підтверджено виконання зобов'язань Перевізником (ПП "Шибумі") у повному обсязі і у встановлені строки. Крім того, директор Panbaltic solutions UAB підтвердив факт отримання (18.08.2015) процесуальних документів із дільничого суду міста Вільнюс про порушення справи на території України за позовом ПП "Шибумі" до Panbaltic solutions UAB.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судовому засіданні під час судового розгляду справи представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

За доводами позивача 05.02.2015 між сторонами у справі укладений договір про транспортно-експедиційне обслуговування та міжнародні перевезення вантажів №01-05/02 (далі за текстом договір), відповідно до умов якого Замовник (відповідач) надає вантажі для перевезення транспортом Перевізника (позивач). Перевізник виконує перевезення вантажів згідно заявкам Замовника.

Відповідно до умов пункту 3.1 договору розрахунки по даному договору здійснюються банківським переказом на протязі 30 днів після доставки вантажу та надання оригіналів документів на доставку.

Пунктом 3.2. визначено, що платежі та взаєморозрахунки за виконані послуги здійснюються згідно виставленого рахунку, якщо інше не передбачено заявкою на перевезення в грошовій одиниці євро, комісія за переказ грошових коштів сплачується за рахунок Перевізника (позивач).

До матеріалів справи позивачем надано копію договору, яка з боку відповідача ніким не підписана.

Інших доказів факту укладення договору позивач суду під час розгляду справи не надав.

В подальшому Приватним підприємством "Шибумі" та Товариством Panbaltic solutions UAB було підписано Заявки на транспорт №UA 3207 від 05.02.2015 на суму 800 Євро та №UA 3218 від 05.02.2015 на суму 820 Євро.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 001422 (а.с. 18), 11.02.2015 відповідач прийняв для перевезення вантаж поліматеріал дубовий обрізний в кількості 13761 шт., об'єм 19,907 м. кв, 22600 кг, місце завантаження м. Прилуки, адреса відвантаження: м. Янушай (Литва).

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 0001453 (а.с. 19), 11.02.2015 відповідач прийняв для перевезення вантаж поліматеріал дубовий обрізний вагою 21800 кг., місце завантаження - м. Бровари, адреса відвантаження: м. Вільнюс, (Литва).

Вищевказаними міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) № 001422 від 11.02.2015 та №0001453 від 11.02.2015 підтверджується надання послуг перевезення вантажу по маршруту м. Прилуки (Україна) м. Вільнюс (Литва) та м. Бровари (Україна) м. Вільнюс (Литва) відповідно до заявок.

Як зазначив позивач, під час проходження митного контролю вантажу, який перевозився автотранспортом, була виявлена надмірна вага вантажу. У зв'язку з цим Перевізник (позивач) оплатив виставлений штраф у розмірі 88 Євро. При підготовці всіх документів, які підтверджують факт перевезення вантажу та направлення їх на адресу відповідача, позивачем рукописним текстом суму у розмірі 88 Євро дописано у Заявці №UA 3218 від 05.02.2015 у графі «Payment for freight». Таким чином, за доводами позивача загальна сума послуг за заявкою склала 820 Євро+88 Євро = 908 Євро.

За результатами зазначених перевезень позивачем складені акти виконаних робіт №49 від 18.02.2015 та №60 від 19.02.2015 та виставлені рахунки на оплату наданих послуг №56 від 18.02.2015 у сумі 800 Євро та №72 від 19.02.2015 у сумі 908 Євро (820 Євро+88 Євро).

Позивачем 02.03.2015 направлено відповідачу необхідні документи, які отримані останнім 06.03.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № RА140354786UA.

Факт надання позивачем послуг з перевезення вантажів за вказаними заявками відповідачем не спростовується, про що зазначено у письмовому відзиві на позовну заяву.

Надані послуги відповідачем оплачені не були, внаслідок чого позивачем на адресу відповідача 05.05.2015 направлялись претензії № 98/1 та №98/2 з вимогою про сплату заборгованості.

14.05.2015 відповідач частково сплатив рахунок №56 від 18.02.2015 на суму 800 Євро, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача 800 Євро. При цьому фактично на розрахунковий рахунок позивача надійшла сума у розмірі 773,52 Євро, що підтверджується меморіальним ордером №1787564 від 19.05.5015. Решта суми була знята банком у рахунок комісії за перерахування коштів.

Заборгованість у розмірі 934,48 Євро, що є еквівалентом 19719,77 грн., де 26,48 Євро частина боргу за рахунком №56 від 18.02.2015 та 908 Євро (800 Євро боргу за перевезення +88 Євро штрафу) за рахунком №72 від 19.02.2015, заявлена до стягнення позивачем за даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, договір від 05.02.2015 про транспортно-експедиційне обслуговування та міжнародні перевезення вантажів №01-05/02, наданий позивачем до справи, підписаний повноважним представником позивача тат не підписаний відповідачем у справі.

Інших доказів факту укладення договору позивач суду під час розгляду справи не надав.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як встановлено ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Сторони погодили письмову форму договору від 05.02.2015 про транспортно-експедиційне обслуговування та міжнародні перевезення вантажів №01-05/02, проте відповідачем як Замовником вказаний договір не підписаний, тому суд доходить висновку про відсутність доказів його укладення.

Разом з тим Приватним підприємством "Шибумі" та Товариством Panbaltic solutions UAB було підписано Заявки на транспорт №UA 3207 від 05.02.2015 на суму 800 Євро та №UA 3218 від 05.02.2015 на суму 820 Євро.

За своєю правовою природою зазначені заявки є договорами міжнародного перевезення вантажів.

Правовідносини, які випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 зі змінами та доповненнями від 05.07.1978, до якої 10.08.1983 приєднався СРСР, а в подальшому був прийнятий Закон України Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 01.08.2006.

Конвенція має так званий відкритий характер. Для застосування її положень достатньо, щоби одне з двох місць - призначення вантажу до перевезення або призначення для його здачі - розташовувались у двох різних країнах, з котрих хоча б одна була учасницею Конвенції.

Таким чином, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 (далі за текстом Конвенція) є обовязковою для застосування її Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

Письмовими поясненнями відповідач заперечив щодо розгляду позовної заяви судом на території на території України, оскільки місцезнаходженням відповідача є Литовська Республіка. На території України відповідач не має ані офісу, ані представництва або філії.

Вказані доводи відповідача щодо неправомірності розгляду господарським судом Чернігівської області справи № 927/830/15 судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 31 Конвенції в усіх судових провадженнях, які виникають у зв'язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої: a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки, і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражів.

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного 05.02.2015 сторонами договору про надання транспортно-експедиційних послуг №01-05/02 та заявок на транспорт №UA 3207 від 05.02.2015 та №UA 3218 від 05.02.2015 позивачем за замовленням відповідача здійснювалося перевезення вантажу (поліматеріал дубовий обрізний) за маршрутом м. Прилуки (Україна) м. Вільнюс (Литва) та м. Бровари (Україна) м. Вільнюс (Литва).

Таким чином, місце отримання вантажу перевізником знаходиться на території України, що є підставою для застосування п. b ст. 31 Конвенції та розгляду спору між сторонами за місцезнаходженням позивача Господарським судом Чернігівської області.

Відповідно до ст. 909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено судом, вантаж був прийнятий до перевезення транспортом позивача (автомобілі НОМЕР_1/СВ 0521ХТ та № НОМЕР_2/СВ 8304ХХ), що підтверджується наявними у справі міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) №001422 та №001453 (а.с. 18-19).

За результатами перевезень позивачем складені акти виконаних робіт №49 від 18.02.2015 та №60 від 19.02.2015 та виставлені рахунки на оплату наданих послуг №56 від 18.02.2015 у сумі 800 Євро та №72 від 19.02.2015 у сумі 908 Євро (820 Євро боргу за послуги + 88 Євро штрафу).

Відповідач у письмовій відповіді на позов підтвердив факт виконання позивачем умов договору згідно заявок.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу положень ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача 05.05.2015 направлялись претензії № 98/1 та №98/2 з вимогою про сплату заборгованості. Вказану обставину відповідачем не спростовано.

Виставлені рахунки на оплату послуг з перевезення та отримані від позивача претензії відповідачем оплачені частково, а саме у розмірі 773,52 Євро. Вказаний платіж був проведений 14.05.2015 міжнародним платіжним дорученням №5141107 на розрахунковий рахунок позивача №7222.

Залишок заборгованості за рахунками №56 від 18.02.2015 на суму 800 Євро та №72 від 19.02.2015 на суму 820 Євро склав 846,48 Євро.

З урахуванням викладеного вище позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 826,48 Євро (17440,71 грн.) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Вимога позивача про відшкодування додаткових витрат у сумі 88 Євро (1857,01 грн.), які були понесені позивачем при проходженні митного контролю вантажем та включені до Заявки №UA 3218 від 05.02.2015 (820 Євро+88 Євро = 908 Євро), є безпідставною, оскільки позивачем не надано документального підтвердження понесених витрат у сумі 88 Євро. Крім того, позивач не надав документального підтвердження, що обов'язок з відшкодування вказаних витрат покладений саме на відповідача у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги позивача про стягнення 88 Євро та необхідність відмови у позові у цій частині.

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами частково і підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за надані послуги по перевезенню вантажу у сумі 826,48 Євро (17440,71 грн.) з віднесенням на сторони згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33,49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства Panbaltic solutions UAB, (V. Druskio g. 5-23, LT-04306, Vilnus, Lietva, код 302751098), на користь Приватного підприємства Шибумі (14001 м. Чернігів, вул. Попова, 8-в, код 30380646) 826,48 Євро (17440,71 грн.) боргу та 1615 грн. 84 коп. судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 02.032016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення 09.03.2016.

Суддя М.О. Демидова