РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/32278/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБЗБУТ»

до Київського комунального виробничого підприємства «Міськпаливо»

про стягнення 216 935,47 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Житник О.В. (довіреність від 14.01.2016);

від відповідача Красильникова К.О. (довіреність від 15.02.2016).

встановив :

23.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБЗБУТ» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Київського комунального виробничого підприємства «Міськпаливо» про стягнення основного боргу в розмірі 123 000 грн, пені в розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару в розмірі 4 806,64 грн. 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 8 310,89 грн. та інфляційних нарахувань за період з 01.03.2013 по 30.09.2015 в розмірі 80 817,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару відповідно до договору поставки вугілля № 1311 від 13.11.2012.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32278/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.01.2016.

19.01.2016 через загальний відділ діловодства суду позивачем подано додаткові докази у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.01.2016 у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали від 25.12.2015 та необхідністю витребування доказів у справі, відкладено розгляд справи на 23.02.2016.

Письмовим відзивом на позовну заяву від 19.02.2016 №056/4-23 відповідач підтвердив, що ним було отримано вугілля від позивача і частина цього вугілля не була оплачена в строк, проте заперечив проти задоволення позову в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних відмовити у повному обсязі та просив у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В судове засідання 23.02.2016 з'явилися представники сторін та надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 23.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

13.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБЗБУТ» (далі - позивач, постачальник) та Київським комунальним виробничим підприємством «Міськпаливо» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки вугілля № 1311, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугілля марки АК, АКО, АО, АМ, АС (надалі - вугілля), в кількості 1000 метричних тон, згідно із специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1).

Відповідно до п. 1.3 договору поставка вугілля здійснюється окремими партіями, з відхиленнями по 2%, як у бік збільшення, так і в бік зменшення.

Фракція, якість, кількість, реквізити вантажоодержувача, ціна наведені в специфікації (додаток №1) (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.4 договору покупець повинен протягом 3 календарних днів з дня одержання від постачальника письмового повідомлення (специфікації) про готовність до відвантаження вугілля, надати останньому письмове підтвердження про згоду на приймання вугілля (підписати специфікацію) згідно п. 2.3 цього договору та повідомити про це постачальника.

За умовами п. 2.7 договору протягом 5 календарних днів з дня відвантаження вугілля постачальник зобов'язаний надати покупцю оригінали рахунку-фактури на фактично поставлене вугілля, податкову накладну, транспортну накладну (залізничну квитанцію), сертифікат якості, сертифікат відповідності, акт здачі-приймання.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що ціна однієї метричної тони вугілля становить 1 372,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) без урахування залізничного тарифу. Сума цього договору складає орієнтовно 1 372 000 грн., в т. ч. ПДВ (20%) і наведена тільки для укладення договору.

Оплата вартості фактично поставленого вугілля здійснюється на умовах відстрочки платежу протягом 14 календарних днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення, шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.4 договору вартість транспортних послуг відшкодовується покупцем на користь постачальника, на підставі окремого рахунку постачальника, одночасно з оплатою вартості вугілля.

Відповідно до п. 4.1 договору при порушені покупцем строків розрахунків він зобов'язаний сплатити постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення але не більше 5% вартості несвоєчасно отриманого вугілля.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013 (п. 7.1 договору).

Позивачем згідно з умовами договору було поставлено відповідачу вугілля АО у кількості 140 тон на загальну суму 207 200,00 грн. (з урахуванням відшкодування ж/д послуг), що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією видаткової накладної №168 від 22.03.2013. Отримання товару відповідачем підтверджується відбитками печатки відповідача у зазначеній видатковій накладній та підписом уповноважених осіб.

Разом з тим, відповідачем частково оплачено отриманий товар, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» та випискою по рахунку позивача, у зв'язку із чим заборгованість Київського комунального виробничого підприємства «Міськпаливо» складає 123 000 грн., що також не заперечується відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що залишок вартості поставленої позивачем продукції на суму 123 000 грн. відповідачем оплачено не було, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару у сумі 4 806,64 грн. 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 8 310,89 грн. та інфляційні нарахування за період з 01.03.2013 по 30.09.2015 в розмірі 80 817,94 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати поставки товару за договором поставки вугілля № 1311.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, зважаючи на положення частини другої ст. 610 ЦК України обов'язок відповідача виконати зобов'язання по оплаті вартості поставленої позивачем продукції повинен був бути виконаний.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковою накладною № 168 від 22.03.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо своєчасної оплати поставки товару за домовленістю між сторонами, відповідач не виконав.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 123 000,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару у сумі 4 806,64 грн., 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 8 310,89 грн. та інфляційні нарахування за період з 01.03.2013 по 30.09.2015 в розмірі 80 817,94 грн.

На підставі п. 4.1 договору позивачем нараховано 4 806,64 грн. пені за період з 01.11.2013 по 30.04.2014.

Відповідачем у відзиві заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності для стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені позивачем здійснено за період з 01.11.2013 по 30.04.2014, позивач звернувся з позовом до суду, згідно штемпеля поштового відділення на конверті - 16.12.2015, отже позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої з 01.11.2013 по 30.04.2014 включно за прострочення оплати платежу, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом та по суті не заперечується відповідачем, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно та складає 9 027, 62 грн. за розрахунком суду, проте, зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі, заявленому позивачем, а саме, 8 310,89 грн.

В той же час перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем допущено помилку в методиці розрахунку.

За розрахунком суду, здійсненого за загальний період з 01.11.2013 по 30.09.2015, розмір інфляційних втрат становить 50 677,00 грн., у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 30 140,94 грн. слід відмовити

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського комунального виробничого підприємства «Міськпаливо» (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1-Б, код 01879448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБЗБУТ» (69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, 40, офіс 223, код 36253181) заборгованість у розмірі 123 000 (сто двадцять три тисячі) грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 8 310 (вісім тисяч триста десять) грн. 89 коп., інфляційні втрати в розмірі 50 677 (п'ятдесят тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 823 (дві тисячі вісімсот двадцять три) грн. 83 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складене та підписане 29.02.2016

Суддя В.О. Демидов