РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/321/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СпецІнвест"

про стягнення 48 540,00 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Хлабистін Д.М. - представник, довіреність №2039 від 10.12.2015;

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом №НЮС-1/1 від 06.01.2016 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СпецІнвест" про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу в розмірі 48 540,00 грн. та відшкодування позивачу судових витрат у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що у червні 2015 року зі станції Краматорськ Донецької залізниці до станції Сартана Донецької залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "СпецІнвест" здійснено відправлення вагону №60110053 згідно накладної №52478609. При проходженні спірного вагону з вантажем через станцію Синельникова-1 Придніпровської залізниці (попутна станція) було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СпецІнвест" про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 48 540,00 грн..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2016 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/321/16 та призначено справу до розгляду на 02.02.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2016 розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

У судові засідання 02.02.2016 та 25.02.2016 з'явився уповноважений представник позивача. Відповідач свого представника у судові засідання 02.02.2016 та 25.02.2016 не направив.

Копії ухвал господарського суду міста Києва від 12.01.2016 та від 02.02.2016, які направлялись відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, а саме: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 10, приміщення 4, та яка співпадає з місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно відповідача, повернуто підприємством зв'язку не врученим адресату з посиланням на закінчення встановленого строку зберігання.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, підпунктом 3.9.1. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) Вищим господарським судом України роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 3.9.1. пункту 3.9. Постанови №18 суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У судовому засіданні 02.02.2016 представником позивача подано суду витребувані документи разом із письмовим клопотанням без номеру та дати, в якому просив суд долучити документи до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.02.2016 представником позивача подано суду письмові пояснення з наявними доказами щодо розміру провізної плати за перевезення вантажу по накладній №52478609 та відповідний розрахунок суми провізної плати.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судових засідань позивачем суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 12.01.2016 та від 02.02.2016, відповідачем - не надано.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених зокрема у пункті 2.3. Постанови №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 25.02.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судових засіданнях їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.04.2015 відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» зі станції Краматорськ Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці, одержувач - ПАТ «МК «Азовсталь» у вагоні №60110053 було відправлено вантаж (лом чорних металів) навалом, не поіменований в алфавіті вид 510, вкритий листами маркований вапном що підтверджується залізничною накладною №52478609 від 27.06.2015.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Закону України «Про транспорт», Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та інших актів законодавства України, зокрема, Правил оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правил складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно частини 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Згідно ст. 32 Статуту вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера).

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничній накладній №52478609 від 27.06.2015 зазначено, що маса вантажу (лому чорних металів) у вагоні №60110053 складає 58 300 кг.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписом представника відправника.

Доказів контрольного зважування спірного вагону на станції відправлення відповідачем не надано.

В подальшому при проходженні 11.07.2015 відправлених Товариством з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» вагонів з вантажем через станцію Синельникове-1 працівниками Придніпровської залізниці на підставі ст. 24 Статуту залізниць України здійснено перевірку маси вантажу.

За даних обставин залізницею було складено акти загальної форми № 1499 від 11.07.15 р., № 1556 від 12.07.15 та комерційний акт серії РА № 007406/101 від 11.07.15 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Зокрема, в ході перевірки виявлено, що фактична маса вагону (брутто) складає 89 500 кг, в т.ч.: нетто - 66 500 кг і тара вагону - 23 000 кг, тобто фактична маса вантажу більша на 8 200 кг, ніж маса вантажу, зазначена відправником в накладній №52478609 від 27.06.2015.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Так, при прибутті вагону на станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, за заявою відправника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» працівниками залізниці проведено перевірку маси вантажу у вагонах шляхом контрольного зважування на вагах станції, справний стан яких підтверджується технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (зввт) №6.

Факт неправильності зазначення маси вантажу в накладній №52478609 від 27.06.2015, підтверджується комерційним актом РА №007406/101 від 11.07.2015, підписаним відповідальними особами залізничної станції Синельникове-1 Придніпровської залізниці.

Так, відповідно до вказаного комерційного акту РА №007406/101 від 11.07.2015 на станції Синельникове-1 Придніпровської залізниці здійснено контрольне переваження вантажу на справних вагонних вагах №6, в ході якого встановлено, що у перевізних документах (накладній № 52478609 від 27.06.2015) щодо вагону № 60110053 зазначено: маса вантажу 58 300 кг і тара 23 000 кг, але фактично вага брутто складає 89 500 кг, а саме: нетто 66 500 кг і тара 23 000 кг (з документа), що більше ваги, зазначеної в документі і вантажопідйомності на 8 200 кг.. У комерційному відношенні вантаж навантажено нижче бортів 0,1 м, рівномірно, вантаж вкрито металевими листами, маркований вапном, що відповідає документу. У технічному відношенні вагон справний, люки закриті, укручені дротом діаметром 6 мм.

Частиною 4 ст. 52 Статуту залізниць України передбачено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначені маси нетто. Надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з пунктом 10 Правил складення актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

У відповідності до пункту 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

З матеріалів справи вбачається, що комерційний акт РА №007406/101 від 11.07.2015, якій засвідчив невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у транспортній накладній, складений у відповідності до вимог пред'явлених до його складання Правилами складання актів та є чинним.

При цьому, докази заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаного комерційного акту та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування його з боку відповідача відсутні.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Штраф відповідно до ст. 118 Статуту стягнуться у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як свідчать матеріали справи, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні № 60110053 за накладною №52478609 складає 9 708,00 грн..

Враховуючи вищевикладене на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України позивачем у зв'язку із перевищенням відповідачем допустимої маси вантажу та неправильно зазначену у залізничній накладній №52478609 масу вантажу у вагоні №601100583, нараховано відповідачу штраф в розмірі 48 540,00 грн. (9 708,00 грн. х 5 = 48 540,00 грн.), що стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до господарського суду з відповідним позовом.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, а також підтверджено представником позивача , свої зобов'язання щодо сплати штрафу в розмірі 48540,00 грн., всупереч вимогам діючого законодавства, відповідач не виконав, в результаті чого у ТОВ «СпецІнвест» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

Відповідно до п.3.15 Роз'яснення Президії Вищого Господарського Суду України від 29.09.08 р. № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" при застосуванні ст.118 Статуту залізниць України слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Як було зазначено вище, результати комісійного зважування вантажу у відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України, п. 2 Правил складання актів підтверджуються актом загальної форми № 1499 від 11.07.15 р., комерційним актом серії РА № 007406/101 від 11.07.15 р., а отже, за висновками суду, позивачем надані достатні докази на підтвердження комісійного зважування вагону № 60110053 та встановлення невідповідності зазначених в накладній відомостей.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

При цьому за результатами здійсненої судом перевірки наданого позивачем розрахунку штрафу в розмірі 48540,00 грн., судом встановлено його відповідність нормам чинного законодавства та арифметичну правильність.

Враховуюче вищенаведене, а також приймаючи до уваги, що вантажовідправником навантажено вагон понад його вантажопідйомність на 8 200 кг, що, в свою чергу, загрожувало безпеці на залізничному транспорті, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Придніпровська залізниця» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» штрафу за неправильне зазначення у накладній №52478609 маси вантажу у вагоні №60110053 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СпецІнвест» (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Софіївська, буд. 10, приміщення 4, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Придніпровська залізниця» (03680, м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд 108, ) 48 540,00 грн. (сорок вісім тисяч п'ятсот сорок гривень нуль копійок) штрафу та 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 09 березня 2016 р..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон