донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.03.2016р. справа №913/941/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від14.12.2015р. (повний текст підписано 21.12.2015р.)
по справі№913/941/15 (суддя Фонова О.С.)
за позовомПриватного підприємства «Гидростандарт», м. Мелітополь Запорізької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 878160,09грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Гидростандарт», м. Мелітополь Запорізької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення 801965,66грн. за договором поставки №80/15-3 від 14.05.2015р., з яких 716006,02грн. суми основного боргу, 81544,52грн. пені та 4415,12грн. 3% річних.

В ході розгляду справи, Позивач своєю заявою (а.с.50) у звязку із збільшенням періоду прострочення збільшив розмір позовних вимог щодо пені до 153596,91грн., та відносно 3% річних - до 8557,16грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 14.12.2015р. (повний текст підписано 21.12.2015р.) у справі №913/941/15 позовні вимоги з урахуванням їх збільшення були задоволені у повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю факту неналежного виконання Відповідачем обовязку зі сплати коштів за поставлену продукцію з договором №80/15-3 від 14.05.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області та припинити провадження у справі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування судом при прийнятті рішення умов Специфікації № 1/3 від 14.05.2015р. до договору, яка містить нові умови щодо строку розрахунку за продукцію та кількості товару, відносно якого виникає грошове зобовязання, таким чином, з урахуванням новації, поняття «партії відповідної продукції» означає всю кількість продукції, яка Позивачем поставлена не була, що в свою чергу, виключає настання строку для виконання грошового зобовязання, окрім того суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи та не врахував при прийнятті позовної заяви порушення Позивачем ст.57 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутність доказів направлення такої заяви Відповідачу та невірно зазначену адресу Відповідача.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О. та суддів Стойка О.В., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 01.03.2016р. об 11.50.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось з фіксацією у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники Скаржника і Позивача у судове засідання 01.03.2016р., попри належну обізнаність (а.с.а.с.158, 159) без пояснення причин не зявились, що за висновком судової колегії, зважаючи на достатність наявних матеріалів справи для надання належної правової оцінки переглядуваному рішенню та не визнання їх явки обовязковою, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 14.05.2015р. між Приватним підприємство «Гидростандарт» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (Покупець) був укладений договір поставки № 80/15-3СА (Договір а.с.а.с.11-16), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов'язався поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

На виконання умов договору, 14.05.2016р. сторони підписали Специфікації №1/3 (а.с.17) на суму 544 534,80грн. та №2/3 (а.с.18) на суму 203 251,20грн. на поставку продукції та/або обладнання виробничо-технічного призначення.

Згідно з п.1.2 договору, Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену в його власність Продукцію відповідно до умов Договору.

Відповідно з п. 4.5. Договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015р. (а.с.а.с.19-23), датою поставки вважається дата доставки продукції в узгоджене сторонами, відповідно до умов DDP, місце. Дата поставки фіксується в документах організації, що здійснює доставку (товарно-транспортної накладної, дорожньому листі тощо).

Сторонами у п.5.2 договору визначено, що ціни на поставлену Постачальником продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Як вбачається з п.5.3 договору, розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за договором здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати постачання відповідної продукції, якщо інший термін і порядок оплати не обговорений сторонами в специфікаціях до договору.

Відповідно до п.4 специфікацій №1/3 від 14.05.2015 та №2/3 від 14.05.2015, розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за Договором здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту прийому відповідної партії продукції на склад Покупця. У разі якщо термін оплати припадає на вихідний та/або неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

У п.4.1 договору встановлено, що під партією продукції, сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показникам, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Згідно з п.6.8 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015, у випадку несвоєчасної оплати продукції, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі 0,5% від своєчасно невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення. Нарахування пені не обмежується 6 місяцями з дня невиконання зобов'язання.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів, Позивач поставив Відповідачу продукцію на загальну суму 747 786,02грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000448 (а.с.27) від 04.06.2015р. на суму 19 392,46грн., №РН-0000381 (а.с.28) від 18.05.2015р. на суму 526787,56 грн., №РН-0000421 (а.с.29) від 25.05.2015р. на суму 201 606,00грн., кожна з яких містила посилання на договір поставки №80/15-зСА від 14.05.2015р., та відповідними актами приймання продукції №2 від 18.05.2015р. (а.с.31), №3 від 25.05.2015р.(а.с.32) та №6 від 04.06.2015р. (а.с.30), які були підписані сторонами без претензій і зауважень, та скріплені печатками. При цьому, в актах було зазначено, що з продукцією передано документи: рахунки, видаткові накладні, довіреність № 21 від 10.01.2015р., сертифікат якості та сертифікати (копія) МакНИИ 14С.47М.

В порушення умов Договору Відповідач свої зобовязання щодо оплати товару виконав частково, сплативши 25.06.2015р. - 14 000,00грн. та 26.06.2015р. - 17780,00грн. за видатковою накладною №РН-0000381, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позивача (а.с.а.с.69,70), у звязку з чим Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості у сумі 716 006,02грн.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач направив лист б/н від 29.07.2015р. (а.с.39) з вимогою до Відповідача про сплату заборгованості за поставлену ним продукцію, яка в повному обсязі останнім виконана не була.

Таким чином, у звязку з порушенням строків оплати Відповідачем, Позивачем була заявлена вимога про стягнення з пені у сумі 153596,91грн. та 3% річних у сумі 8557,16грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Між тим, в матеріалах справи наявне клопотання Відповідача про колегіальний розгляд справи (а.с.85) з огляду на виникнення спору про тлумачення поняття «відповідна партія товару» в редакції Специфікації № 1/3 від 14.05.2015р. до договору поставки №80/15-3СА від 14.05.2015р в межах справи №908/6088/15 Господарського суду Запорізької області, у задоволені якого (клопотання) Господарським судом Луганської області було відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Також в матеріалах справи міститься рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.01.2016р. по справі №908/6088/15, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області було відмовлено в повному обсязі через їх необґрунтованість та початок виконання договору (а.с.а.с.155-157).

Окрім того, місцевим судом було відмовлено у задоволені клопотання Відповідача (а.с.а.с.91,92) про зменшення в порядку ст.233 Господарського кодексу України розміру пені з огляду на майновий стан сторін та з врахуванням тривалого невиконання Відповідачем зобовязання з оплати отриманої продукції.

За таких обставин місцевий суд задовольнив позовні вимог Позивача у повному обсязі (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог) та стягнув з Відповідача на користь останнього заборгованість на загальну суму 878160,09грн., з якої 716006,02грн. суми основного боргу; 153596,91грн. пені; 8557,16грн. 3% річних.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір поставки №80/15-3 від 14.05.2015р.є належною підставою для виникнення у сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір поставки є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань з оплати товару, визначених його умовами, право на отримання коштів за якими є належним об'єктом судового захисту у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Твердження Скаржника про те, що Специфікація № 1/3 від 14.05.2015р. до договору містить нові умови щодо строку розрахунку за продукцію та кількість товару, відносно якого виникає грошове зобовязання, а отже з урахуванням новації, поняття «партії відповідної продукції» означає всю кількість продукції, яка Позивачем поставлена не була, що в свою чергу, виключає настання строку для виконання грошового зобовязання, відхиляються апеляційним господарським судом з огляду на таке:

Визначення терміну «партія товару» сторонами безпосередньо приведено в п. 4.1. договору і полягає в «будь-якій кількості продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість, та одним товаросупровідним документом».

Означене розумінні цього терміну узгоджується із визначеннями, закріпленими Державним стандартом України (ДСТУ) 3993-2000 «Товарознавство. Термін та визначення», діючим роз'ясненням Державної інспекції по контролю за цінами від 21.07.2010р. N 200-5-23/4223, п.1.5. Ліцензійних умов провадження посередницької діяльності митного перевізника, затверджених наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної митної служби України від 25.03.2004р. N 34/212.

В свою чергу, жодних підстав для висновку про зміну сторонами положень п.4.1. договору, що регламентує розглядуване поняття, внаслідок укладання Специфікації від 14.05.2015р., не вбачається, оскільки:

- означена специфікація не є новацією у розумінні ч.2 ст.604 Цивільного кодексу України, оскільки природа зобов'язання - поставка продукції - залишилося не змінним і не припинилося. В свою чергу, зміні в порядку ч.ч.1,3 ст.653 цього Кодексу були піддані первісні умови щодо періоду оплати - з 60 днів до 30 днів - що цілком узгоджується із п.5.3. договору;

- означена специфікація за своїм змістом цілком відповідає умовам абз.1 п. 4.1., п.5.3. договору поставки та ч.2 ст.266 Господарського кодексу України, що не передбачають наслідком її укладання зміну або встановлення будь-яких інших умов договору, окрім асортименту, кількості, ціни, якості, строку поставки і оплати. Встановлені місцевим судом обставини фактичного часткового виконання зобов'язань між сторонами вже після укладання Специфікації від 14.05.2015р. також вказують на наявність устеленої практики сторін застосування терміну «партія продукції» саме у розумінні його визначення за абз.2 п.4.1. договору;

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується із правильністю висновків місцевого суду, відхиляючи доводи Скаржника як юридично неспроможні.

З огляду на викладене, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати у відповідності до п.4 Специфікації до договору № 1/3 від 14.05.2015р. товару, поставленого на загальну суму 716006,02грн., адже вся продукція була передана за видатковими накладними Позивачем і отримана без жодних зауважень Відповідачем саме на підставі договору поставки №80/15 -3СА від 14.05.2015р.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та пені, передбаченої п.6.8 договору (в редакції протоколу розбіжностей)

Перевіривши правильність розрахунків розміру пені та 3% річних, з урахуванням часткової оплати Відповідачем, апеляційний суд зазначає, що місцевим судом було правомірно стягнуто заявлену суму 3% річних за період з 25.06.2015р. по 13.11.2015р. за рахунком-фактурою №СФ-0000473; з 18.06.2015р. по 13.11.2015р. за рахунком-фактурою №СФ-0000435; з 07.07.2015р. по 13.11.2015р. за рахунком-фактурою №СФ-0000522 на загальну суму 8557,16грн. Між цим, після арифметичного підрахунку пені було виявлено помилка у визначені підсумкового розміру нарахованої пені на суму 201606грн. за рахунком №СФ-0000473 за період з 25.06.2015р. по 13.11.2015р., зумовлена неправильним визначенням суми її складових за період дії різних ставок НБУ. Означена розрахункова помилка Позивача, яка не була усунута місцевим судом, призвела безпідставне стягнення пені у розмірі 1002,00грн., що зумовлює скасування рішення місцевого суду в частині безпідставного стягнення цієї суми. Тому, з урахуванням вищенаведеного, сума пені належної до стягнення з Відповідача повинна становити 152 594,91грн.

Доводи апелянта щодо безпідставної відмови суду у задоволені клопотання про колегіальний розгляд справи з огляду на виникнення спору про тлумачення поняття «відповідна партія товару» в редакції Специфікації № 1/3 від 14.05.2015р. до договору поставки №80/15-3СА від 14.05.2015р в межах справи №908/6088/15 Господарського суду Запорізької області, також відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки Відповідачем до суду першої інстанції не були представлені, всупереч ст.33 Господарського процесуального кодексу України, докази наявності таких підстав у розумінні ст.4-6 Господарського процесуального кодексу України. Дійсно, з позовної заяви про тлумачення поняття «відповідна партія продукції» в редакції Специфікації №1/3 від 14.05.2015р. до договору поставки та ухвали Господарського суду Запорізької області по справі №908/6088/15 наданої Відповідачем, наявність підстав для розгляду справи колегією у складі трьох суддів не вбачається, а субєктивна оцінка Скаржником обємності і складності справи не є критерієм запровадження колегіального розгляду. Окрім того, рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.01.2016р. по справі №908/6088/15 у задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі з огляду на їх безпідставність.

З приводу тверджень Скаржника про порушення Позивачем ст.57 Господарського процесуального кодексу України при поданні позовної заяви, а саме відсутність доказів направлення такої заяви Відповідачу, як і заяви про збільшення позовних вимог та невірність зазначення адреси Відповідача, апеляційний суд зазначає, що позовна заява та заява про збільшення розміру позовних вимог була направлена Позивачем за адресою вказаною в договорі, а потім за адресою вказаною Відповідачем, окрім того, Відповідач в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України з матеріалами справи ознайомився, про що свідчить його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.56). Поряд з цим, апеляційний суд також зазначає, що ст.63 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається Скаржник, не може застосовуватися після порушення провадження у справі.

Втім, з огляду на допущені місцевим судом порушення при визначені належної до стягнення сум пені, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування переглядуваного рішення в частині стягнення пені в сумі 1002,00грн.

Частковість задоволення апеляційних і позовних вимог за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює і розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги і перерозподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 14.12.2015р. (повний текст підписано 21.12.2015р.) по справі №913/941/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 14.12.2015р. (повний текст підписано 21.12.2015р.) по справі №913/941/15 в частині задоволення вимоги про стягнення пені у сумі 1002,00грн. скасувати, у звязку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

« 1. Позов Приватного підприємства «Гидростандарт», м. Мелітополь Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гоголя, 24а, ) на користь Приватного підприємства «Гидростандарт» (м. Мелітополь Запорізької області, вул. Свердлова, 231/8, ідентифікаційний код 33470962) основний борг у розмірі 716006,02 грн., пені у розмірі 152 594,91грн., 3% річних у розмірі 8557,16 грн. та судовий збір у розмірі 13 156,49грн.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.»

3.Стягнути з Приватного підприємства «Гидростандарт» (м. Мелітополь Запорізької області, вул. Свердлова, 231/8, ідентифікаційний код 33470962) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гоголя, 24а, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 16,53грн.

4.Доручити Господарському суду Луганської області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

5.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3 у справу; 4 ДАГС; 5 ГСЛО