ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Справа № 909/721/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Стратієнко Л.В. Гончарука П.А.
Кондратової І.Д
за участі представників: позивача: відповідача: не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь"
на рішення та постановуГосподарського суду Івано - Франківської області від 15 вересня 2015 року Львівського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2015 року
у справі№ 909/721/15
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укрексп"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь"
про стягнення 102 181,01 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 р. позивач звернувся до суд з позовом (з урахування заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 102 181,01 грн, з яких 63 000,00 грн - основний борг, 15 699, 16 грн - неустойка, 22 507,10 грн - інфляційні втрати, 974,75 грн - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Івано - Франківської області від 15.09.2015 (суддя - Грица Ю.І.) позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 63 000,00 грн основного боргу, 13 284,45 грн неустойки, 22 507,10 грн інфляційних втрат, 974,75 грн 3 % річних та судові витрати.

В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 (головуючий - Мельник Г.І., судді - Михалюк О.В., Плотніцький Б.Д.) п. 2. резолютивної частини рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2015 змінено та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Мізунь" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укрексп" 100 453,80 грн, з яких 63 000,00 грн - основний борг, 13 971,95 грн - неустойка, 22 507,10 грн - інфляційні втрати, 974,75 грн - 3% річних та судовий збір.

В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2015 залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі щодо стягнення 33 000,00 грн основної боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та зменшити розмір неустойки до 1 268,89 грн.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.07.2014 між ТОВ "Мізунь" (замовник) та ТОВ "ВТО Укрексп" (перевізник) було укладено договір № 22/07/2014 на перевезення вантажу, за умовами якого перевізник бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж у міжміському, міжобласному сполученні до місця призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник - сплатити провізну плату за надані перевізником транспортні послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору перевізник здійснює перевезення вантажу на підставі письмових заявок на перевезення, що подаються замовником за формою встановленою в додатку № 1 до цього договору.

Прийняття перевізником заявки замовника свідчить про згоду перевізника здійснити перевезення вантажу на умовах, викладених у заявці. Заявка вважається прийнятою в момент підписання і скріплення печаткою уповноваженої особи перевізника (п.п. 2.2., 2.3. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що розрахунки між перевізником і замовником за надані послуги здійснюються на підставі наданого перевізником повного пакету документів за кожним перевезенням, а саме: рахунку, акта наданих послуг/виконаних робіт, ТТН з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу, податкової накладної. Акт про надання послуг/виконання робіт вважається погодженим, послуги прийнятими без заперечень, а грошове зобов'язання узгодженим з дати отримання таких документів.

Згідно з п. 5.4. договору рахунок-фактура повинна бути сплачена замовником протягом 14 банківських днів після отримання замовником належним чином оформлених оригіналів документів, згідно з п. 5.3. договору, які підтверджують виконання перевезення.

Сплата штрафних санкцій і відшкодування збитків не звільняє сторони від виконання цього договору, якщо у ході виникнення конфліктних ситуацій не було досягнуто згоди про інше (п. 6.4. договору).

Пунктом 12.1. договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін.

На виконання умов договору, ТОВ "ВТО Укрексп" надало, а ТОВ "Мізунь" отримало послуги з перевезення вантажів на загальну суму 63 000,00 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0008097 від 03.11.2014, № ОУ-0008667 від 06.11.2014, № ОУ-0008693 від 08.11.2014, № ОУ-0008801 від 10.11.2014, № ОУ-0009137 від 10.11.2014, № ОУ-0008674 від 13.11.2014, № ОУ-0008695 від 15.11.2014, № ОУ-0008699 від 15.11.2014 та товарно-транспортними накладними.

Проте, відповідач за надані послуги з перевезення вантажів за договором не розрахувався, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 63 000,00 грн.

14.04.2015 позивач звертався до відповідача з претензією, в якій просив сплатити заборгованість (а.с. 9-10), однак вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні приписи містить і ст. 526 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, чим порушив його умови та вимоги ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, то господарські суди прийшли до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 63 000,00 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене та здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, господарські суди прийшли до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 974,75 грн 3 % річних та 22 507,10 грн інфляційних втрат.

Також, апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого господарського суду, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13 971,95 грн пені.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6.3.2. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за надані послуги замовник сплачує перевізнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

Як вбачається із матеріалів справи, за актом № ОУ-0008097 від 03.11.2014 позивач згідно з п. 5.4. договору мав здійснити оплату 11.12.2014, а тому згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України періодом прострочки і нарахування пені є 12.01.2015-12.06.2015; за актом № ОУ-0008667 від 06.11.2014 є 13.01.2015 - 13.06.2015; за актом № ОУ-0008693 від 08.11.2014 є 13.01.2015 - 13.06.2015; за актом № ОУ-0008801 від 10.11.2014 є 18.01.2015 - 18.06.2015; за актом № ОУ-0009137 від 10.11.2014 є 30.01.2015- 30.06.2015; за актом № ОУ-0008674 від 13.11.2014 є 13.01.2015 - 13.06.2015; за актом № ОУ-0008695 від 15.11.2014 є 13.01.2015 - 13.06.2015; за актом № ОУ-0008699 від 15.11.2014 є 13.01.2015 - 13.06.2015.

Таким чином, суд мав стягнути неустойку у визначений законом період у розмірі 13 651, 77 грн.

Отже, судові рішення в частині стягнення пені необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 13 651, 77 грн пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати, що складаються з сум судового збору, сплаченого за подання апеляційної і касаційної скарг у розмірі 14,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 15 вересня 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2015 року у справі за № 909/721/15 змінити, зменшивши суму неустойки, яка підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укрексп" з 13 971,95 грн. до 13 651, 77 грн.

В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укрексп" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Горького, буд. 22, прим. 106, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (77543, Івано-Франківська обл., Долинський р-н., с. Новий Мізунь, вул. Ровеньки, 1, ) 14,40 грн відшкодування судового збору за подачу апеляційної і касаційної скарг.

Доручити Господарському суду Івано - Франківської області видати відповідний наказ.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя П. Гончарук
Суддя І. Кондратова