РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа №910/1286/16

За позовом Ківерцівського районного центру зайнятості

до приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІнтерГарант"

про стягнення 11 031,15 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - не з"явився

Від відповідача: Калініченко О.М.(дов. від 20.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору добровільного страхування майна № 53/2011/17 від 22.02.2011 у розмірі 11 031,15 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.02.2016 порушено провадження у справі №910/1286/16 та призначено до розгляду на 17.02.2016.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2016 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 17.02.2016 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 01.03.2016.

В судове засідання 01.03.2016 прибув представник відповідача, дав пояснення по справі, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки станом на день звернення позивача з даним позовом до суду строк дії договору закінчився, а інших підстав, ніж ті що були передбачені договором, для повернення страхового платежу законодавством не передбачено.

Представник позивача в судове засідання 01.03.2016 не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Місцезнаходження позивача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Ухвала суду від 02.02.2016 отримана позивачем 08.02.2016, що підтверджується відміткою на звороті ухвали та повідомленням про вручення поштового відправлення № 45 4(в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

22.02.2011 між Ківерцівським районним центром зайнятості(далі позивач, страхувальник за договором) та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер Гарант» (надалі - Страховик) укладено Договір добровільного страхування майна 53/2011/17(далі договір).

Згідно з п. 2.1. договору предметом страхування є майновий інтерес пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням майном заявленим на страхування.

Відповідно до умов договору Страховик прийняв під страховий захист майно, що належить позивачу. Перелік даного майна наведено у Додатку № 1 до даного Договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що об'єкт страхування є застрахованим тільки на території місцезнаходження майна за адресою: м. Ківерці, вул. Грушевського, 23.

Відповідно до п. 2.34 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на 4-ий квартал 2011 року та Плану роботи контрольно-ревізійного відділу в Ківерцівському і Рожищенському районах (далі - КРВ, відповідач) на 4-ий квартал 2011 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 26.10.2011 №091, виданих начальником зазначеної установи, головним контролером-ревізором Конончук С.В. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Ківерцівського районного центру зайнятості (далі - Ківерцівського РЦЗ, центр зайнятості, позивач) за 2009, 2010 роки та 9-ть місяців 2011 року.

За результатами ревізії складено акт від 16.12.2011 № 340-14/022 (надійшов на адресу центру зайнятості 26.12.2011). Даний акт позивачем було підписано 29.12.2012 із запереченням.

З даного акту вбачається, що наявні порушення пунктів 2.1 та 2.3 договору добровільного страхування майна від 22.02.2011 201№53/2011, в результаті включення програмно-апаратних комплексів, які були передані на відповідальне зберігання школам району завищено страхову суму на 555360,00 грн., що призвело до зайвого нарахування та перерахування страхового платежу на суму 11031,15 грн., чим на відповідну суму Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття завдано збитків.

На підставі акта ревізії КРВ прийняла письмову вимогу від 23.01.2012 №340-14/022/50 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією» (надалі - Вимога).

Зважаючи на вищевикладене та на виконання письмової Вимоги КРВ Відповідачу надіслано 23.03.2015 претензію, яка залишилась без задоволення.

А тому, на думку позивача, в нього виникло право передати спір на вирішення суду.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 11031,15 грн., які становлять страхову суму підлягають поверненню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з правилами страхування та умовами Договору Позивач був ознайомлений, про що свідчить власний підпис Позивача на Договорі.

Для укладання договору відповідачем 22.02.2011 було подано письмову заяву про намір укласти договір. В заяві було зазначено чіткий перелік та опис майна, що підлягає страхуванню. Згідно з пунктом 2.3. договору об'єкт є застрахований тільки на території місцезнаходження майна за адресою: Україна, Волинська область, м.Ківерці, вул.Грушевського, 23.

Згідно із заявою на страхування до переліку майна, яке підлягає страхуванню,, належить: приміщення, що належить Відповідачу, комп'ютерна техніка, апаратно-програмні комплекси, генератор, кондиціонери, музичний центр, холодильник, офісні меблі, інше майно, в тому числі ПАК «Мотиваційний термінал розвитку зацікавленості до професійного самовизначення» (надалі термінал) у кількості 26 штук.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до опитувальника для страхування, що є невід'ємною частиною Заяви та договору, відповідач засвідчив своїм підписом, що інформація, надана позивачу, є вірогідною і не приховано ніяких суттєвих обставин.

Отже, на підставі поданих документів між позивачем та відповідачем було укладено договір страхування, сплачено страховий платіж у встановленому договором розмірі та термін, та взяті на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору він почав діяти з 00 годин 01 березня 2011 року до 24 годин 31 січня 2012 року.

Таким чином, відповідальність відповідача діяла в повному обсязі протягом 11 календарних місяців. Обсяг відповідальності за договором становить 987 656,00 гривень (дев'ятсот вісімдесят сім тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень). Відповідач взяв на себе ризик та цілий рік виконував свої зобов'язання. В разі настання страхового випадку відповідач виплатив би страхове відшкодування по кожному та будь-якому реальному збитку.

До початку дії Договору (пункт 6.1), а саме 25.02.2011, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про суттєві зміни в ризику та внесення змін до Договору в зв'язку зі зміною місцезнаходження частини застрахованого майна, а саме: ПАК «Мотиваційний термінал розвитку зацікавленості до професійного самовизначення» у кількості 26 штук. Суттєвими змінами у ризику, про які позивач зобов'язаний повідомити відповідача, є: передача майна у тимчасове користування в освітні заклади на підставі договорів відповідального зберігання.

На підставі вищезазначеної заяви, у зв'язку з переміщенням матеріальних цінностей, 25.02.2011 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №1 до договору (надалі - додаткова угода), якою передбачалося страхування об'єктів майна за адресами, зазначеними у додатковій угоді, тобто визначено інше місцезнаходження застрахованого майна ніж у пункті 2.3. Договору.

Відповідач ніс відповідальність за застраховане майно у повному обсязі з 00 годин 01 березня 2011р. до 24 години 31 січня 2012р., враховуючи і зміни, які були передбачені Додатковою угодою. Протягом цього терміну позивач не звертався до відповідача з вимогою про дострокове припинення договору та повернення страхового платежу.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму 11031,15 грн. (одинадцять тисяч тридцять одна гривня 15 копійок). Це певна частина від суми страхового платежу, яка була сплачена позивачем при укладанні договору. Загальний страховий платіж за договором складав 20638,91 грн. (двадцять тисяч шістсот тридцять вісім грн. 91 копійок), в тому числі: по майну - 19611,95грн. (дев'ятнадцять тисяч шістсот одинадцять грн. 11 копійок), по приміщенню 1 026,96 грн.

У Законі України «Про страхування» - статті 6 та статті 9 зазначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 979 та статтею 983 Цивільного кодексу України:

- за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

- договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Отже, позивачу по суті була надана послуга зі страхування, а відповідачем отримана плата за надання такої послуги.

Щодо повернення страхового платежу, то воно можливе при настанні певних правових наслідків та залежно від того, чи передбачена договором така можливість повернення.

Цивільний кодекс України у ст. 997 та Закон України «Про страхування» у ст. 28 передбачає підставу - дострокове припинення договору страхування за вимогою страхувальника та наслідок - Повернення страхового платежу з певними умовами. Тобто повернення страхового платежу можливо в тому разі, якщо термін дії договору не закінчився. На момент отримання відповідачем вимоги від позивача про дострокове припинення договору та повернення страхового платежу договір страхування мав бути чинним.

Пунктом 8.3 Договору передбачена умова дострокового розірвання договору страхування за вимогою страховика або страхувальника, та, як наслідок - механізм повернення страхового платежу. А саме:

«п. 8.3.1 У разі дострокового припинення дії Договору страхування за вимогою Страхувальника Страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії Договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи (30% від суми внесеного страхового платежу) та фактичних виплат страхового відшкодування, що було здійснено за цим Договором».

Але, оскільки станом на дату подання позову строк дії договору страхування закінчився, скористатися даним пунктом неможливо.

Інших підстав для повернення страхового платежу законодавством не передбачено.

В зв'язку з вищевикладеним та, враховуючи, що зобов'язання за договором виконувалися відповідачем належним чином та відповідно до умов договору страхування, Правил добровільного страхування майна (код Правил 201/2, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України за №1190128 від 12.02.2009р.), а також Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України, вимога про повернення страхового платежу через три роки після закінчення строку дії договору є безпідставною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності своїх вимог до відповідача не подано.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про зобов'язання відповідача повернути йому частину страхового платежу в розмірі 11 031,15 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Ківерцівського районного центру зайнятості - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 04.03.2016