ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 року Справа № 904/9932/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Подобєда І.М., Дарміна М.О

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

Зміна складу колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 29.02.2016 року.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №002 від 26.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 12.01.2016 р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Летіція"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року

по справі № 904/9932/15

За позовом Приватного підприємства "Летіція", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТА", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним окремих частин договору

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015р. по справі №904/9932/15 (суддя Суховаров А.В.) в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони вільні в укладанні договорів (ст. 627 Цивільного кодексу України, ст.179 Господарського кодексу України), та враховуючи, що сторони самостійно, на власний розсуд погодили умови договору, в тому числі і до ціни позову. Підписання договору та додаткових угод до нього позивачем свідчить про надання згоди з усіма умовами договору. Протокол розбіжностей, листи з непогодженням умов договору до відповідача не надходили. Відтак, укладений договір відповідає положенням ст.ст. 524,533 ЦК України, 189,190 ГК України.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням приватне підприємство "Летіція", звернулось з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що:

- п. 2.2., п. 2.4., п. 2.7. договору №2/Пр/А-28 від 14.08.13р. частково не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме ч. 2 ст. 189 ГК України, бо ціна оренди за 1 м. кв. площі орендованого приміщення зазначена у доларах США;

- п. 2.5, п. 6.6., п. 6.7. договору №2/Пр/А-28 від 14.08.13р. на підставі яких накладено штрафні санкції у розмірі 920994,95 грн. за дострокове розірвання договору оренди є нікчемними відповідно до ч. 2 ст. 207 ГК України, як такі, що вимагають від орендаря сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору, хоча не встановлюють аналогічної санкції для орендодавця, оскільки на орендаря при достроковому розірванні Договору з його ініціативи покладаються санкції у розмірі 920 994, 95 грн., з яких 796 747,27 грн. - доплата за надану раніше знижку, 35 488,92 грн. - неповернення завдатку, 76 078,94 грн. - втрата знижки з орендної плати за жовтень 2015 р., 12 679,82 грн. - втрата знижки з орендної плати за 5 днів листопада 2015 р.

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 29.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

Між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір №2/Пр/А-28 оренди нежитлового приміщення від14.08.2013 року (а.с. 11-13)

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення загальною площею 148,0 кв.м., яке розташоване у Торговому центрі Наша Правда за адресою м.Дніпропетровськ, пр.ім.Газети Правда, №31Д (далі - об'єкт оренди).

Актом прийому-передачі від 18.09.2013 року об'єкт оренди було передано позивачу за вищевказаним договором для проведення ремонтно-оздоблювальних робіт.

Актом від 25.10.2013 року об'єкт оренди було передано позивачу за вищевказаним договором для відкриття магазину для відвідувачів.

Відповідно до п.2.2 Договору розмір орендної плати на місяць, починаючи з моменту підписання акту про відкриття об'єкта оренди для відвідувачів до 30.09.2014р. розраховується у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 159,86 грн.,

D = 20,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку).

Пунктом 2.3 Договору встановлено розмір орендної плати на період з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. розраховується у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 199,83 грн.,

D = 25,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку).

Пунктом 2.4 Договору встановлено розмір орендної плати на період з 01.10.2015р. до моменту припинення Договору у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 239,79 грн.,

D = 30,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку.

Згідно п.2.5 Договору орендар вносить на розрахунковий рахунок орендодавця грошові кошти в розмірі 59 148,20 грн., яка зараховується згідно Договору наступним чином:

- 23 659,28 грн. - орендна плата за перший календарний місяць починаючи з дати підписання Акту приймання-передачі об'єкту оренди;

- 35 488,92 грн. - є завдатком, який у разі порушення або невиконання (неналежного виконання) орендарем своїх зобов'язань по Договору, в тому числі: наявності у орендаря прострочення по оплаті будь-яких платежів по даному договору, відмови від оренди, поверненню не підлягає. Крім того, орендодавець має право вимагати у орендаря виконання всіх фінансових та інших зобов'язань не залежно від суми утриманого завдатку.

Розмір щомісячного маркетингового внеску було визначено у п.2.7 Договору і він розраховувався за формулою: М=8xЕxА, де

М - розмір маркетингового внеску з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.

Е - узгоджений сторонами еквівалент маркетингового внеску за 1 кв.м., який становить 1,50 доларів США,

А - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на момент виставлення рахунку.

Згідно п. 6.1 Договору його дія припиняється 31 серпня 2016 року.

Дострокове розірвання Договору можливе за взаємною згодою за умови, якщо сторона ініціатор розірвання договору повідомить іншу сторону не менш як за три місяці (п. 6.3.3 Договору).

Згідно з п.6.7 Договору, в редакції Додаткової угоди від 01.04.14р., якщо на протязі всього строку дії Договору оренди, після надання орендареві знижки, орендар має намір достроково розірвати договір оренди, то таке дострокове розірвання договору можливе лише за умови доплати всіх сум, на які було зменшено розмір орендної плати (виходячи з розміру базової ставки, передбаченою пунктами 2.2 2.4 Договору) у звязку з наданням останньому знижки на орендну плату, за весь час дії Договору.

покладаються санкції у розмірі 920 994, 95 грн., з яких 796 747,27 грн. - доплата за надану раніше знижку, 35 488,92 грн. - неповернення завдатку, 76 078,94 грн. - втрата знижки з орендної плати за жовтень 2015 р., 12 679,82 грн. - втрата знижки з орендної плати за 5 днів листопада 2015 р.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позов до суду.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором найму (оренди).

Відповідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до положень частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору передбачено, що орендна плата, яка підлягає сплаті , визначається за формулою: С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених величин G, D або Е.

Орендна плата починаючи з моменту підписання акта відкриття об'єкта для відвідувачів та до 30 вересня 2014 року, включно, за 1 кв.м. становить 159,86 грн. та має розрахункову величину 20 доларів США за курсом НБУ на дату виставлення рахунку (п.2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору оренди визначено, що за період 01 жовтня 2014 року та до ЗО вересня 2015 року включно, 1 кв.м. об'єкту оренди становить 199,83 грн. та має розрахункову величину - 25 доларів США за курсом НБУ на дату виставлення рахунку.

Пункт 2.4 Договору, аналогічно, встановлює умови оплати на майбутній період починаючи з 01 жовтня 2015 року та до моменту закінчення дії Договору.

Як визначено п. 2.13 Договору всі розрахунки між сторонами здійснюються виключно в національній валюті України - гривні.

Таким чином, зобов'язання з оплати за користування предметом найму виражене в Договорі в грошовій одиниці України - гривні, разом з тим сторони домовились, що у разі зміни курсу гривні відносно долара США в сторону здороження долара США, плата за користування предметом найму, яка здійснюється в національній валюті України, буде змінюватись пропорційно збільшення вартості долара США, встановленого Національним банком України на день здійснення платежу.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні бути виражені в грошовій одиниці України - гривні, що кореспондується зі ст. 189, 198 Господарського кодексу України, які аналогічно визначають, що ціна договору є істотною умовою господарського договору. Ціна визначається в договорі і підлягає оплаті у гривнях.

Частина 2 ст. 524 Цивільного кодексу України встановлює, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом

Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011р. у справі № 3-141гс11).

Крім того, згідно з постановою Верховного Суду України у справі № 6-145-цс/14 від 24.09.2014р. якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частина 3 ст. 189 Господарського кодексу України визначає, що суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін (ст.. 190 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1,2 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (ст. ст. 627, 628 ЦК України).

В момент підписання договору сторони самостійно, на власний розсуд, погодили умови договору, в тому числі щодо ціни договору. Підписання договору оренди та в подальшому додаткових угод до договору Позивачем свідчить про досягнення сторонами згоди з усіма умовами договору.

Аналіз п. 2.2., п.2.3., п.2.4. Договору свідчить, що умови цих пунктів відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст.. 627 ЦК України), положенням щодо встановлення ціни в договорі за домовленістю сторін (ст.. 632 Цивільного кодексу України) та не суперечить положенням статей 524, 533 Цивільного кодексу України.

Щодо посилання скаржника, що договір оренди є договором приєднання, а тому оскаржуваний договір в частині встановлення зобов'язання для позивача щодо сплати непропорційно великого розміру санкцій в разі відмови його від договору, порушує загальні принципи цивільного законодавства судова колегія зазначає наступне

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами погоджено спеціальні умови договору про надання знижки по сплаті орендної плати.

Згідно з п. 6.7. Договору якщо на протязі всього строку дії Договору оренди, після надання орендареві знижки, орендар має намір достроково розірвати договір оренди, то таке дострокове розірвання договору можливе лише за умови доплати всіх сум, на які було зменшено розмір орендної плати (виходячи з розміру базової ставки). Окрім того, пунктом 6.6. Договору оренди нежитлового приміщення визначено, що у разі закінчення дії договору оренди, останній місяць орендної плати розраховується виходячи з базової ставки.

Позивач погодився з тим, що у разі якщо Відповідач знайде нового орендаря, який буде згоден сплачувати орендну плату більшу ніж сплачує Позивач договір оренди може бути розірвано Відповідачем за письмовим попередженням не менш ніж: за 30 календарних днів. При цьому Позивачеві повертається сплачений ним завдаток, орендна плата розраховується виходячи із суми знижки, доплата орендної плати в цьому випадку до Позивача не застосовується.

Пунктом 4 ст.179 Господарського кодексу визначено, що при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству,

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно п.1,3 ст.184 Господарського кодексу України при укладанні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст.179 цього кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст.181 цього кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно ч.2ст.207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано нікчемну умову господарського зобовязання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобовязання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Нікчемними визнаються , такі умови типових договорів і договорів приєднання, що вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Згідно ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При укладанні договору між сторонами відбувалась стадія переговорів на якій обговорювалися та вирішувались питання щодо майбутніх умов договору оренди.

За своєю правовою природою оспорюваний договір не є договором приєднання . В даному випадку сторонами укладений договір оренди частини нежилого приміщення та до цього договору не мають застосовуватись вимоги визначені для типових договорів або договорів приєднання у тому числі щодо нікчемності умов таких договорів.

Відповідно до ч.1 ст.199 ГК України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Згідно ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.2 ст.217 ГК України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст.231 ГК України).

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що п.п. 6.6, 6.7 договору оренди не суперечать вимогам законодавства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Летіція" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 року у справі №904/9932/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін