ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 року Справа № 904/6695/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача-1: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 04.01.2016 р., представник;

представники позивача та відповідача -2 у судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вікторія В Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. у справі №904/6695/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Приватного підприємства "Вікторія В Плюс", с.Сінне, Краснопільський район, Сумська область

до відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс", м.Дніпропетровськ

про стягнення пені та проіндексованої вартості товару в сумі 127299,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. у справі №904/6695/15 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Вікторія В Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" 10167,94 грн. пені.

Стягнуто з Приватного підприємства "Вікторія В Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" 39594,59 грн. проіндексованої суми вартості товару, 77536,63 грн. процентів за користування товарним кредитом, 1272,99 грн. витрат зі сплати судового збору та 3000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" 1272,99 грн. витрат зі сплати судового збору і 3000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Означене рішення вмотивовано тим, що як встановлено судом, відповідач-1 не виконав взяті на себе зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару за договором купівлі-продажу №14073 від 18.04.2014р., у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 117131,22 грн., з яких 39594,59 грн. проіндексована сума вартості товару, а 77536,63 грн. - проценти за користування товарним кредитом за період з 27.08.2014р по 21.07.2015р. При солідарному стягненні з відповідачів пені, суд посилався на укладений між позивачем і відповідачем-2 договір поруки №14073-ПОР від 18.04.2014р., умовами якого встановлена відповідальність поручителя сплатити неустойку, що передбачена основним договором та усі можливі судові та/або господарські витрати, повязані з розглядом справ, предметами яких, будуть вимоги кредитора, повязані з виконанням основного договору.

ПП "Вікторія В Плюс" (відповідач-1), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. у справі №904/6695/15, подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного і повного дослідження всіх обставин та доказів у справі. Відповідач-1 вважає безпідставним відхилення судом платежу відповідача у сумі 8500,00 грн. за платіжним дорученням №393 від 23.12.2014р. і вважає, що доказом підтвердження, що цей платіж був здійснений саме на виконання договору №14073 від 18.04.2014р. є лист №31 від 02.10.2015р. Скаржник посилається на порушення позивачем ОСОБА_2 кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Здійснюючи нарахування індексації, процентів за користування товарним кредитом та пені позивач мав обов'язково здійснити наступні відображення в даних бухгалтерського обліку: видати відповідачу податкову накладну з ПДВ на нараховані відсотки за товарним кредитом та підписати акт приймання-передачі виконаних робіт. Відсутність податкової накладної з ПДВ на нараховані відсотки за товарним кредитом та направлені на адресу відповідача-1 акти приймання-передачі виконаних робіт, на думку відповідача-1, свідчать про те, що позивач не нарахував індексацію, проценти та пеню за користування кредитом за договором №14073 від 18.04.2014р., які були предметом судового стягнення, а отже і стягнення за удаваною господарською операцією є безпідставним. Відповідач вважає, що для повного розгляду справи суд повинен був витребувати у позивача журнал-ордеру і відомості по рахунку 631 - "розрахунки з вітчизняними постачальниками" за 2014 та 2015 роки, виписки з реєстру отриманих та виданих податкових накладних за 2014 та 2015 роки, журнал-ордер і відомості по рахунку 641 - "розрахунки по відшкодуванню ПДВ".

ТОВ "Агросфера" (позивач) в особі ліквідатора ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та розглянути апеляційну скаргу без участі його представника. Позивач погоджується з висновком суду про те, що недотримання позивачем податкового законодавства не впливає на оцінку фактичних обставин господарських правовідносин в рамках договору купівлі-продажу. Крім того, позивач зазначив, що спір про дотримання чи не дотримання податкового законодавства вирішується судом в порядку адміністративного провадження.

ТОВ "Гран Поліс" (відповідач-2) відзив на апеляційну скаргу не надало.

15.02.2016р. до матеріалів справи надійшли окремі заяви від ліквідатора ТОВ "Агросфера" та від ТОВ "Агросфера ЛТД" про залучення до участі у справі правонаступника позивача - ТОВ "Агросфера ЛТД" та заміну сторони у справі.

В судовому засіданні 17.02.2016р. клопотання сторони про заміну сторони правонаступником було перенесено, а розгляд справи відкладений у зв'язку з необхідністю витребування у ТОВ "Агросфера" та ТОВ "Гран Поліс" додаткових письмових пояснень з питань, які виникли у відповідача-1 та не могли бути отримані через неявку представників позивача та відповідача-2

29.02.2016р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом отримані пояснення від ліквідатора ТОВ "Агросфера" ОСОБА_4, в яких повідомлено суд, що надання будь-яких фінансово-бухгалтерських документів, в тому числі тих, перелік яких міститься в ухвалі суду від 17.02.2016р. на сьогодні не вбачається можливим тому, як документи щодо фінасово-бухгалтерської діяльності ТОВ "Агросфера" були втрачені.

В судовому засіданні 29.02.2016р. позивач та відповідач-2 повторно участі своїх представників не забезпечили.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 29.02.2016р. заперечував на розгляді апеляційної скарги по суті за відсутності представників позивача та відповідача-2.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що позивач та відповідач-2 не скористалися наданим їм ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правом брати участь в судових засіданнях та на засадах змагальності доводити суду обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а неявка представників цих учасників судового процесу не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, колегія суддів визнала, що апеляційну скаргу можливо розглянути по суті в цьому судовому засіданні в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що позивач у справі підлягає заміні його правонаступником - ТОВ "Агросфера ЛТД", а апеляційна скарга ПП "Вікторія В Плюс" задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" (Продавець) і Приватним підприємством "Вікторія В Плюс" (Покупець) 18.04.2014р. був укладений договір купівлі-продажу №14073, за умовами якого Продавець зобов'язався передати, а Покупець зобов'язався прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, мікродобрив, іменованих у подальшому товар, відповідно до умов даного договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Відповідно до п. 3.1. договору, конкретний асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в Специфікаціях до даного договору. Специфікації є невід'ємною частиною даного договору. Ціна товару встановлена по домовленості сторін, а сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті - (ОСОБА_4 США або Євро). Оплата товару (виконання зобов'язання) передбачено у гривні, згідно розділу 4 цього договору.

Загальна сума договору складається із суми вартості товару по всіх Специфікаціях, підписаних в рамках цього договору, які є його невід'ємною частиною, з урахуванням зміни ціни у спосіб передбачений пунктами 4.7., 4.8. та суми процентів за користування товарним кредитом (п. 3.2. договору).

Згідно Специфікації №1 від 18.04.2014р. поставці підлягали засоби захисту рослин: Меркурій 1 кг, Легіон 2 кг, Ріфос к.е. 10л та Дікам Плюс 46,4% в.р.к., 1*10л. на загальну суму 38268,50 грн. з ПДВ або 2401,04 $ США (курс 1UAH (гривні)/ 1USD (дол. США) 11,252 зі строком поставки до 15.05.2014р.

Згідно Специфікації №2 від 28.04.2014р. поставці підлягали засоби захисту рослин: Дестрой 1л та Шквал 20л. на загальну суму 12818,17 грн. з ПДВ або 1126,08 $ США (курс 1UAH (гривні)/ 1USD (дол. США) 11,383 зі строком поставки до 30.05.2014р.

Згідно Специфікації №3 від 06.05.2014р. поставці підлягали засоби захисту рослин: Шквал 20л. на загальну суму 30862,08 грн. з ПДВ або 2707,20 $ США (курс 1UAH (гривні)/ 1USD (дол. США) 11,4 зі строком поставки до 30.05.2014р.

Загальна сума товару за всіма Специфікаціями склала 81948,75 грн.

В Специфікаціях умови оплату товару викладені наступним чином: "Товар по даній Специфікації до Договору продається на умовах надання Продавцем Покупцю товарного кредиту з відстрочкою платежу. Продавець надає Покупцю товарний кредит з відстрочкою платежу, з наступним графіком його сплати:

- 25% від суми вартості всього Товару по Специфікації Покупець має сплатити до 25.08.2014 року;

- решту 75% від суми вартості всього Товару по Специфікації Покупець має сплатити до 25.10.2014 року;

Покупець має право на коригування ціни на Товар, придбаного згідно специфікації, в сторону зменшення, у розмірі 15%, лише при виконанні ним - Покупцем двох взаємопов'язаних умов, а саме:

- фактичне придбання всього об'єму Товару по даній специфікації, з дотриманням кількості Товару у розрізі асортименту за найменуванням;

- здійснення своєчасного розрахунку за придбаний Товар у розмірі 70% від загальної суми вартості Товару належної до сплати, з урахуванням умов пунктів 4.7., 4.8. Договору.

Одночасно з укладеним договором купівлі-продажу 18.04.2014р. між ТОВ "Агросфера" (Кредитор) і ТОВ "Гран Поліс" (Поручитель) за №14073-ПОР був укладений договір поруки, за яким Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за порушення ПП "Вікторія В Плюс" (Боржник) його зобов'язань перед Кредитором по основному договору, що включає: сплату неустойки (штрафу, пені), що передбачена умовами основного договору, а також сплату усіх можливих судових та/або господарських витрат, пов'язаних з розглядом справ, предметами яких будуть вимоги Кредитора, пов'язані з виконанням основного договору (п. 1.1. договору поруки).

Пунктом 1.3. Договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає солідарно та в обсязі, передбаченому пунктом 1.1. цього Договору поруки по зобов'язанням Боржника перед Кредитором по основному договору. При цьому Кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Договір за п. 8.1.набирає чинності з дати його підписання та діє протягом 4-х років.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що поставка товару позивачем на загальну суму 82639,41 грн. і отримання його відповідачем підтверджується видатковими накладними №230442/10 від 23.04.2014р., №300455/10 від 30.04.2014р., №80531/10 від 08.05.2014р. Отримання товару не заперечується відповідачем-1

Згідно копій витягів з банківських виписок ПАТ Перший український міжнародний банк від 08.09.2014р, 24.10.2014р., 31.10.2014р., 21.11.2014р. та 25.11.2014р., та листів відповідача-1 про скоригування призначених платежів на договір №14073 від 18.04.2014р., прийнятих позивачем (а.с.86-90) товар був оплачений лише в сумі 76000,00 грн.

У разі зміни (зменшення або збільшення) міжбанківського курсу гривні до іноземної валюти - долара США з моменту підписання Специфікації до відвантаження (поставки товару) та протягом всього строку користування Покупцем товарним кредитом, п. 4.8. укладеного договору купівлі-продажу встановлено обовязок Покупця сплатити Продавцю проіндексовану суму вартості товару.

Цей же пункт договору містить узгоджену сторонами формулу розрахунку проіндексованої суми вартості товару (боргу) у гривнях.

Проіндексована сума вартості неоплаченого товару відповідно до розрахунку позивача склала 39594,59 грн.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи підписання відповідачем-1 без зауважень і застережень податкових накладних та відсутності заперечень щодо отримання товару, відповідач відповідно до умов п.5.1. договору та статті 664 Цивільного кодексу України став власником товару.

Колегія суддів погоджується щодо висновку місцевого господарського суду щодо відмови зарахувати в якості оплати за поставлений товар платіж на суму 8500,00 грн. за платіжним дорученням №393 від 23.12.2014р., підставою для сплати якого був вказаний договір №14072.

Як свідчать матеріали справи лист відповідача-1 про зарахування спірного платежу за договором №14073 від 18.04.2014р. був направлений на адресу позивача, як доказ сплати заборгованості на вимогу ухвали суду від 23.09.2015р. лише 05.10.2015р. (копія фіскального чеку №8736).

Відповідно до п. 4 ч. 1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013р. №958 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день (ч. 2).

Враховуючи призначення розгляду справи судом на 08.10.2015р. та нормативні строки пересилання поштових відправлень позивач не міг до дати призначення судового засідання отримати лист відповідача про зарахування 8500,00 грн. на оплату товару за договором №14073 від 18.04.2014р.

Колегія суддів також вважає, що своєчасне направлення листа про зарахування даної суми, яка була сплачена ще 23.12.2014р. залежало від волевиявлення відповідача. Факту існування між сторонами правовідносин ще й за іншим договором №14072 від 18.04.2014р. відповідач-1 у даній справі не спростував, а питання стану взаємних розрахунків сторін за договором №14072 від 18.04.2014р. не входить в предмет спору у даній справі.

Крім того, в п. 4.12. договору купівлі-продажу сторони встановили, що Покупець зобовязаний здійснюючи оплату за товар, вказувати у призначенні платежу конкретне зобовязання, тобто №, дату договору купівлі-продажу в рамках якого здійснюється оплата та № Специфікації до договору. Якщо Покупець цього не дотримується, то Продавець має право сам, на власний розсуд визначити по якому Договору купівлі-продажу та Специфікації зарахувати оплату Покупця.

Отже, одностороння заява (лист) відповідача-1 про зміну призначення платежу, без відповідної згоди позивача - не є підставою для припинення грошових зобов'язань відповідача на суму 8500,00 грн. за договором №14073 від 18.04.2014р.

За наведених обставин та відповідно до чинного законодавства місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення з відповідача-1 проіндексованої суми вартості товару.

Предметом даного судового розгляду є також вимоги продавця до покупця та поручителя про солідарне стягнення пені з 27.08.2014р. по 31.10.2014р. і з 28.10.2014р. по 21.07.2015р., у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу щодо оплати поставленого товару та на підставі договору поруки та стягнення з покупця процентів за користування товарним кредитом.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до статті 549 цього Кодексу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Сплата неустойки Покупцем у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати передбачена в п. 7.1. договору купівлі-продажу. Сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування пені припиняється через рік (365 календарних днів) від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Місцевим господарським судом правильно зроблено посилання на положення статей 553, 554 Цивільного кодексу України, якими встановлена відповідальність за договором поруки поручителя перед кредитором за порушення зобов'язання боржником та правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою. Обсяг відповідальності поручителя і боржника сторони виклали в п.1.1. договору поруки №14073-ПОР від 18.04.2014р., зміст якого був наведений вище.

Право продавця у разі прострочення оплати товару вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами передбачено у частині 3 статті 692 Цивільного кодексу України.

Частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу України також встановлено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Сторони узгодили, що якщо Покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, на прострочену суму нараховується 35 процентів річних за користування товарним кредитом від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, та протягом 10-ти календарних днів, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п. 7.3. цього Договору (п. 7.2. договору купівлі-продажу).

Якщо Покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350 процентів річних за користування товарним кредитом (п.7.3. Договору купівлі-продажу).

Розрахунки пені і процентів за користування товарним кредитом, надані позивачем, відповідають чинному законодавству України, дійсним обставинам справи та не містять арифметичних помилок, тому обґрунтовано прийняті місцевим господарським судом у якості доказів, які свідчать про виникнення цих зобов'язань та їх розмірів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача-1 щодо не надання позивачем належних доказів на підтвердження здійснення ним обов'язкового відповідного відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності господарських операцій по збільшенню вартості проданого товару, нарахованих процентів за товарний кредит та пені, колегія суддів виходить з такого.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України такими підставами є, зокрема: договори та інші правочини.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події (частина 6 статті 11 Цивільного кодексу України).

Грошові зобовязання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобовязання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України і статтею 174 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонам договору купівлі-продажу №14073 від 18.04.2014р. передбачено виникнення у Покупця певних зобовязань перед Продавцем у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх обумовлених цим договором зобовязань, тобто певної події.

Таким чином, настання такої події є підставою для виникнення у відповідача перед позивачем конкретного грошового зобовязання, у даному випадку зобовязання сплатити вартість товару, виходячи із ціни, що розраховується у відповідності до умов договору у грошовому еквіваленті зобовязання в іноземній валюті, а також й інших зобовязань, як от зобовязання зі сплати процентів за користування товарним кредитом та зобовязання зі сплати пені тощо.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені, зокрема, приписами статей 549 552, 611 та 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобовязань у зазначені сфері визначено статтями 229 232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань". З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" правовими наслідками порушення грошових зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обовязковим. Отже, не подання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмову в задоволенні відповідних позовних вимог.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" всі юридичні особи, створені відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Фінансова звітність це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 8 цього ж Закону відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування актів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну несе власник (власники), або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Отже, щодо подальших дій з фіксації такого господарського зобовязання в бухгалтерському обліку обох сторін, то вони є похідними, тобто не вчинення таких дій до моменту перевірки судом правильності визначення позивачем спірного розміру цих зобовязань не може спростовувати сам факт їх виникнення, який підтверджений відповідними розрахунками в матеріалах даної справи та спирається на інші юридично значимі у цьому випадку факти (дати обумовлених та дійсних оплат товару, розмір цих платежів, міжбанківський курс гривні до іноземних валют на дату платежу тощо).

Відтак відсутність факту попереднього, до подання позову до господарського суду, звернення позивача, як кредитора, до відповідачів (боржників) з вимогою про сплату означених у позовній заяві сум, як і не надання позивачем до матеріалів справи доказів, про які заявляв клопотання відповідач-1, зокрема документів про відображення позивачем у своєму бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій з відповідними грошовими зобовязаннями відповідачів, не тягне за собою відмову в задоволення таких вимог.

Колегія суддів перевірила також рішення в частині стягнення судових витрат.

Погоджується колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду і з висновком суду попередньої інстанції про необхідність стягнення з відповідачів у рівних частках по 50% від загальної суми судового збору та суми витрат на послуги адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що послуги адвоката надавались за договором №59/15 про надання послуг адвоката у сфері права від 20.07.2015р., укладеним між ОСОБА_5 об'єднанням "Адвокатське бюро "Баррістер" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" (Замовник).

Додатком №1 до договору сторони погодили вартість послуг адвоката (гонорару) у сумі 6000,00 грн.

Матеріали свідчать, що послуги надавались адвокатом ОСОБА_5 об'єднання "Адвокатське бюро "Баррістер" ОСОБА_6, право на зайняття адвокатською діяльністю і повноваження якої на здійснення правової допомоги за вищенаведеним договором, підтверджені свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №2864 від 31.10.2014р., наказом ОСОБА_5 обєднання №6 від 25.06.2015р. та ордером серії ДП 353/000017 від 24.07.2015р.

Адвокатом ОСОБА_6 були здійснені дії по підготовці даного позову, направленні його сторонам, подання до господарського суду та дії щодо представлення інтересів позивача у господарському суді, що вбачається з поданих клопотань та протоколів судових засідань.

За результатами виконаних робіт між сторонами був підписаний акт приймання-передачі надання послуг адвоката у сфері права від 22.09.2015р., підписання якого підтверджує факт належного надання послуг адвоката відповідно до умов договору про надання послуг адвоката у сфері права №59/15 від 20.07.2015р. та відсутність претензій Замовника до Виконавця стосовно обєму та якості наданих послуг.

Погоджена вартість послуг адвоката була сплачена позивачем платіжним дорученням №711 від 22.09.2015р.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В той же час відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, укладаючи договір про надання правової допомоги сторони можуть встановити будь-яку вартість послуг, що надаються адвокатом, незалежно від ціни позову, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та принципу свободи договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 7 статті 28 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Таким чином, в матеріалах цієї судової справи наявні докази, які підтверджують виконання адвокатським бюро перелічених зобов'язань.

Згідно з частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 р., витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду попередньої інстанції про необхідність стягнення з відповідачів у рівних частках по 50% від загальної суми судового збору та суми витрат на послуги адвоката.

Стосовно заяв про заміну позивача його правонаступником, колегія суддів виходить з такого.

Заяви обґрунтовані тими обставинами, що 19.10.2015р. між ТОВ "Агросфера" (Первісний кредитор) і ТОВ "Агросфера ЛТД" (Новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги №14073-ВПВ, за яким Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв право вимоги і став кредитором по договору купівлі-продажу №14073 від 18.04.2014р.

Згідно п. 1.3. договору відступлення права вимоги моментом переходу усіх прав від Первісного кредитора до Нового кредитора є 19.10.2015р. З цієї дати Новий кредитор стає кредитором у зобов'язанні - договорі купівлі-продажу і має усі права Кредитора (Продавця) у Договорі купівлі-продажу.

За частиною 1 статті 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності субєкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-які стадії судового процесу.

Підстави для заміни кредитора у зобовязанні наведені у статті 512 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення; боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (стаття 517 Цивільного кодексу України).

Про заміну кредитора у договорі купівлі-продажу №14073 від 18.04.2014р. боржник (Покупець - ПП "Вікторія В Плюс") був повідомлений шляхом направлення повідомлення, що підтверджується копіями фіскального чеку №ПН55 від 20.10.2015р. та описом вкладення у цінний лист.

Щодо заперечень відповідача-1 на заміні позивача у справі на його процесуального правонаступника з тих підстав, що до матеріалів справи не надано доказів, які фіксують передачу з балансу Первісного кредитора на баланс Нового кредитора означеної заборгованості та факт виникнення певних податкових зобовязань, то, як зазначалось колегією суддів вище, не надання таких доказів не впливає на правову оцінку тих фактичних обставин, безпосередньо із якими чинне законодавство повязує виникнення та припинення цивільних та господарських зобовязань.

За вказаних обставин колегія суддів вважає наявними (підтвердженими належними доказами в матеріалах даної справи) підстави для задоволення клопотань ліквідатора ТОВ "Агросфера" ОСОБА_3 та ТОВ "Агросфера ЛТД" про заміну позивача у даній справі на його процесуального правонаступника - ТОВ "Агросфера ЛТД".

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що місцевим господарським судом повно, всебічно та обєктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 ГПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у цій справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вікторія В Плюс" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. у справі №904/6695/15 - залишити без змін.

Замінити позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера" (юридична адреса: 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 31320991) на його процесуального правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера ЛТД" (юридична адреса: 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 37213747).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 02.03.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О. В. Березкіна