ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 916/4413/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Г.П. Разюк,

суддів: С.І. Колоколова,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № б/н, від 12.01.16р.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № б/н, від 16.12.13р.;

від ІІІ особи - ОСОБА_4, довіреність № б/н, від 23.12.15р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-Р", м.Іллічівськ Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2016 року

по справі № 916/4413/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 і Мєдвєдь", Російська Федерація, м.Москва

до скаржника

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "КАМЕЛІЯ ТРЕЙД"

про стягнення компенсації у розмірі 24 360,00 грн.,

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України/.

Встановив:

У листопаді 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі по тексту ТОВ) "ОСОБА_1 і Мєдвєдь" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "КОПІЙКА-Р" про захист авторських прав та стягнення з відповідача компенсації у розмірі 24 360,00 грн.. Крім того, позивач просив витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на порушення відповідачем виключних авторських прав ТОВ "ОСОБА_1 і Мєдвєдь" шляхом розповсюдження товару дитячих папок на блискавці із зображенням персонажу «Маша», як самостійної складової частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "ОСОБА_1 и Медведь", права на який належать ТОВ "ОСОБА_1 і Мєдвєдь".

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.01.2016 року (суддя Щавинська Ю.М.) позов ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 13780 грн. та 1218грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки проаналізувавши умови договорів від 08.06.2010 №010601-МиМ та від 09.06.2008 №ЛД-1/2008, суд дійшов висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» та на його складові частини.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд врахував норми ст.3 ЦК України, розяснення, які містяться у п.п. 51.3, п.51 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17.10.2012 №12, а також доведеність факту реалізації відповідачем контрафактного товару на загальну суму 29,03 грн. та визнав обґрунтованим та достатнім розмір компенсації у вигляді 10 мінімальних заробітних плат, що складає 24 360грн.. Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Копійка-центр" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким залишити позовну заяву без задоволення.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права; неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; визнано встановленими обставини, які не доведені, оскільки:

- суд не врахував клопотання відповідача від 22.12.15р. про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з відсутністю у представників позивача повноваженнь на підписання, подачу позовної заяви та представництво останнього;

- судом порушено норми ст. 27 ГПК України та не взято до уваги клопотання відповідача про залучення іншого відповідача по даній справі;

- суд визнав доведеними факти, щодо яких не представлено належних доказів, зокрема - придбання позивачем товару з зображенням персонажу Маша;

- не зясовано обставини справи, що мають значення для вирішення спору, оскільки не прийнято до уваги клопотання про призначення по справі експертизи з метою ідентифікації зображення, що розміщене на контрафактному Товарі з персонажем «Маша», як частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу « ОСОБА_1 і Мєдвєдь ».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» спростовувало доводи апеляційної скарги, просило залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 01.04.2008р. відповідно до умов авторського замовлення № ОК-2/2008 (т.1, а.с.55-56) та Службового завдання №1/МиМ-Сі від 12.05.2008р. (т.1, а.с.63-66) були створені аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал ОСОБА_1 і Мєдвєдь та одночасно всі його складові частини та елементи, в тому числі персонаж Маша.

Відповідно до умов п.1.3. Акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008р. до Договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008 року Автор-виконавець (ОСОБА_5) передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу ОСОБА_1 і Мєдвєдь (Первая встреча, Весело-весело встретим Новый год, До весны не будить, Ловись, рыбка, ОСОБА_2 пришла, Позвони мне, позвони, С волками жить, Следы невиданных зверей) в повному обсязі Замовнику (ТОВ Студія АНИМАККОРД в особі Генерального директора ОСОБА_6)". (т.1,а.с.61)

Відповідно до умов п.3. Акту приймання фільму від 06.01.2009р. до Службового завдання №1/МиМ-С1 від 12.05.2008р. на створення аудіовізуального твору винагорода режисера-постановщика (ОСОБА_7) за належне виконання обовязків по Службовому завданню, за відчуження в повному обємі виключних прав на Фільм (серію анімаційного серіалу ОСОБА_1 і Мєдвєдь під робочою назвою Первая встреча) вважається одноразово покритою заробітною платою, що виплачувалась за період часу , в якому службовий твір був створений. (т.1 а.с.70-71).

09.06.2008р. між ТОВ Студія «АНИМАККОРД» (ліцензіат) та громадянином ОСОБА_5 (ліцензіар) було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), відповідно до якого ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара малюнків «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», які використовуються при створенні персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь». Означені малюнки, а також DVD-диск із записом вказаних малюнків та першої серії анімаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» використовуються для ідентифікації предмета Договору і є його невід'ємною частиною, а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень даних персонажів (творів) в своїй комерційній діяльності та бажає придбати на умовах Договору виключне право на використання персонажів. (т.1, а.с.72-77)

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Згідно із умовами п.2.1. договору сторони погодили, що право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу на термін з дати укладення Договору до 09.06.2019р. включно.

Відповідно до умов п. 2.2 договору ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Вказаним договором також передбачено право ліцензіата видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти 2.5 - 2.7 договору).

Відповідно до умов п.2.10 Договору №ЛД-1/2010 сторони погодили, якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, а таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

В абз.3 вступної частини Ліцензійного договору №ЛД -1/2010 від 08.06.2010р. зазначено, що Ліцензіар (ОСОБА_5) володіє винятковим правом використання створених одноосібною творчою працею малюнків Маша і Мєдвєдь, які використовуються при створенні персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу ТОВ ОСОБА_1 і Мєдвєдь.

Також ТОВ Студія АНІМАККОРД зазначено автором в першій серії аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ОСОБА_1 і Мєдвєдь під назвою Первая встреча, а саме для сповіщення третіх осіб про свої права Товариство використало знак охорони авторського права (латинська літера "с", обведена колом).

Отже первинним власником аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ОСОБА_1 і Мєдвєдь, а також його частини персонажу Маша є ТОВ Студія АНІМАККОРД на підставі виконання договорів на створення аудіовізуального твору автором-виконавцем (сценаристом) та режисером - постановником.

08.06.2010р. між ТОВ Студія "АНИМАККОРД" (Правовласник) та ТОВ "ОСОБА_1 і Медвєдь" (Набувач) було укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал " ОСОБА_1 і Мєдвєдь "), відповідно до умов якого Правовласник передав Набувачу виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) серіал „ ОСОБА_1 і Мєдвєдь , а Набувач зобовязався сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду. (т.1, а.с.29-32)

Згідно із умовами п. 1.3. вказаного договору правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір.

Відповідно до умов п. 1.4. вказаного договору виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному обсязі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Пунктом 2 додатку №1 до договору від 08.06.2010р. №010601-МиМ передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правовласник передає Набувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи вказані елементи безпосередньо в додатках до договору № 010601-МиМ. (т.1, а.с.33-34).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статті 8 та 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права», встановлюють, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори. Частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Отже, ,,ТОВ ОСОБА_1 і Мєдвєдь є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ ОСОБА_1 і Мєдвєдь, в тому числі персонаж Маша, які в силу статті 9 ЗУ Про авторське право і суміжні права охороняються як твір відповідно до цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, та норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «ОСОБА_1 і Мєдвєдь» та на його складові частини, в тому числі і на персонаж «Маша», а отже і наявність права захищати свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-4 ст. 426 ЦК України).

Згідно із ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.441 ЦК України використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 ЦК України та ч.3 ст. 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є право на використання твору, виключне право дозволяти використання твору, право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання, інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2014р. та 12.07.2014р. представником ТОВ "ОСОБА_1 і Мєдвєдь" в крамниці, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 60, в якій ТОВ „Копійка-Р здійснює господарську діяльність, було придбано „папку А-5 на блискавці ц, вартістю 12,15 грн. та „папку А-4 на блискавці ц, вартістю 16,88 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками (т.1, а.с.158-159).

На вказаних папках міститься малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ОСОБА_1 і Мєдвєдь", права на який також належать ТОВ "ОСОБА_1 і Мєдвєдь" (т.1, а.с.154-156).

Відповідно до ч.1 та п. «г», ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом «г» частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Відповідно до п. 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути спів розмірним.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо частково задоволення позову в розмірі компенсації у вигляді 10 мінімальних заробітних плат, що становить 13780грн., виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання субєктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків.

Так, при визначенні розміру компенсації господарським судом було правомірно враховано наступне:

- доведеним є факт реалізації контрафактного товару на суму 29,03 грн.;

- реалізація такого товару відбувалася двічі 05.06.14р. та 12.07.14р.;

- відсутність доведених збитків позивача.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (станом на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 грн.)

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується тривалість порушення та його обсяг (одно - або багаторазове використання об'єкта авторського права), передбачуваний розмір збитків потерпілої особи, розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення, кількість потерпілих осіб, наміри відповідача, наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача, можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 та у постанові Вищого господарського суду України з аналогічної справи №918/780/14.

Щодо доводів скаржника про те, що позовну заяву необхідно було залишити без розгляду у звязку з відсутністю у представника позивача доручення, оформленого відповідно до вимог міжнародного нормативно-правового документа, то колегія їх до уваги не приймає з огляду на те, що міжнародним документом, який регулює відносини між Україною та Російською Федерацією є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року. Відповідно до статті 40 зазначеної Конвенції, форма і термін дії доручення визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої видано доручення. Як встановлено ч.1 ст.13 зазначеної Конвенції документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого небудь спеціального посвідчення. Статтею 34 Закону України від 23.06. 2005 «Про міжнародне приватне право» передбачено, що порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність. Тобто, в даній ситуації видана в Російській Федерації довіреність на громадянина України на вчинення юридичних дій в Україні від імені довірителя має визнаватися на території України.

Посилання відповідача на положення Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 2002 року є недоречними, оскільки для України зазначена Конвенція чинності не набула, а відтак діють лише Конвенція 1993 року та Протокол до неї 1997 року.

Доводи скаржника щодо залучення іншого відповідача по справі не заслуговують на уваги, оскільки згідно п. 44 Постанови пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 N 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав відповідно до пункту "б" статті 50 Закону N З792-ХІІ ( З792-12.) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм, організація мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для їх судового захисту.

Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Тобто ТОВ "Копійка-р" було здійснено окреме порушення, яке є підставою для притягнення його до відповідальності. Проте постачальника товару, ТОВ "Камелія-трейд", було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки дійсно рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки вищевказаного субєкта.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що папки н/блискавці А5 та А4, у тому числі зазначені у позовній заяві з артикулом 026 та 805, не містять зображень аудіовізуального твору «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апелянтом було надано до суду першої інстанції «папку н/блискавці А5» з артикулом 026 та «папку н/блискавці А4» з артикулом 805, на яких дійсно відсутнє зображення персонажу «Маша» як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», проте, це не є доказом того, що в універсамі «Копійка-Р», який знаходиться Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 60, не здійснювалась реалізація «папки н/блискавці А5» з артикулом 026 та «папки н/блискавці А4» з артикулом 805 із зображенням персонажу «Маша» як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Медведь».

Позивачем до суду першої інстанції було надано відеозапис, який було оглянуто судовими інстанціями, на якому зафіксовано факти продажу в універсамі «Копійка-Р», який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 60, «папки н/блискавці А5» з артикулом 026 та «папки н/блискавці А4» з артикулом 805 із зображенням персонажу «Маша» як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь».

Посилання апелянта на те, що даний відеозапис не може бути належним доказом, оскільки надані суду фрагменти відеозаписів, зафіксованих на оптичних лазерних дисках, виконані за допомогою невідомого пристрою, при цьому, ані у сторін спору, ані у суду немає можливості встановити, чи відеозапис було здійснено комплексно (одночасне поєднання зображення та звукового супроводу), без ознак монтажу (наприклад, без накладення звукового супроводу на візуальне відображення, та або суміщення різних візуальних зображень) перед здійсненням запису на оптичний лазерний диск, колегією суддів не приймаються, оскільки, відповідачем не надано жодних доказів які б доводили той факт, що даний відеозапис містить ознаки монтажу чи іншого втручання або спотворення.

Також, недоведеними є твердження апелянта, що він є добросовісним покупцем і не міг знати (припускати) про порушення авторських прав при постачанні товару, оскільки згідно з розясненнями, що містить п.44 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 04.06.2010, № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідно до пункту «б» статті 50 Закону N 3792-XII розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

В матеріалах справи відсутні звернення відповідача до позивача ані за офіційною інформацією про поставлений товар, ані за дозволом на його реалізацію. Також колегіє не приймаються до уваги доводи скаржника, щодо необхідності призначення по справі експертизи з метою ідентифікації зображення, що розміщене на контрафактному товарі з персонажем «Маша», як частиною аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», оскільки відповідно до абзацу 4 п. 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності 23.03.2012 № 5, в якому зазначено що з урахуванням конкретних обставин справи та у разі, коли знань судді достатньо для з'ясування обставин справи, пов'язаної із захистом, прав інтелектуальної власності, можливе вирішення суддею (суддями) питань, які виникають у розгляді справи, з позиції споживача без призначення судової експертизи. У членів колегії з позиції споживача не виникає труднощів в ідентифікації зображення частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», персонажу "Маша" з зображенням, яке розміщене на контрафактному товарі, оскільки зображення частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ОСОБА_1 і Мєдвєдь», персонаж «Маша», як об'єкт авторського права є оригінальним та впізнаним.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки вони обєктивно нічим не підтверджені та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом першої інстанції, не впливають на правильність вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2016 року по справі № 916/4413/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА- Р" без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.02.2016р.

Головуючий суддя Г.П.Разюк

Суддя М.С. Петров

Суддя С.І. Колоколов