ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" січня 2016 р.Справа № 916/4593/15

За позовом Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна";

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал"

про стягнення 54059,31грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність;

В судовому засіданні 27.01.2016р. приймали участь представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність;

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство „Страхова компанія „Країна звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал" про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 54059,31 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.11.2015р. було порушено провадження по справі №916/4593/15 із призначенням до розгляду в судовому засідання.

Представник відповідача в судове засідання зявився, надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими безпідставними в звязку з чим просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.01.2016р. строк розгляду справи був продовжений на пятнадцять днів в порядку ст. 69 ГПК України.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27.01.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

17.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Країна та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал" був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АІ/6279956 від 17.02.2014р., відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є „INTERNATIONAL, реєстраційний номер НОМЕР_1.

04.06.2014р. на 18 км. Дороги М-05 Київ-Одеса (Міжнародні дороги) мале місце дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого Полісом №АІ/6279956 транспортного засобу „INTERNATIONAL, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, транспортного засобу „CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5, транспортного засобу „RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_7, та транспортного засобу „БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_8.

Відповідно до Довідки відділу забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 9395467 по факту дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_3, за порушення вимог п.п 2.3 б), 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. ( із змінами та доповненнями), були складені адміністративні матеріали та направлені до Києво-Святошинського районного суду для подальшого прийняття рішення.

Постановою до Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2014р. у справі №369/5600/14-п ОСОБА_3 визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та за допущене правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб „CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортний засіб „RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується вищезазначеною Довідкою ДАІ №9395467.

05.06.2014р. власник пошкодженого транспортного засобу „RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_6, звернулась до ПАТ СК „Країна із Повідомленням про ДТП, що було зареєстровано за вх. №2440

06.06.2014р. повірена особа власника пошкодженого транспортного засобу „CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5 , звернувся до ПАТ СК „Країна із Повідомленням про ДТП, що було зареєстровано за вх. №2455.

Оскільки даний випадок є страховим, позивачем були здійснені дії по встановленню всіх обставин подій, визначенню розміру збитку по виплаті страхового відшкодування.

Як вказує позивач, розмір страхового відшкодування за фактом пошкодження транспортного засобу „CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_2, було визначено наступним чином.

Так, позивач, для підтвердження обєктивності рахунків, замовив у належній установі ТОВ „Декра Експерт проведення автотоварознавчого дослідження з метою визначення розміру вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу. Відповідною установою був підготовлений Висновок №264кр, згідно з яким сума відновлювального ремонту транспортного засобу „CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 9725,57 грн. Крім того у звіті також було зазначено, що ринкова вартість відповідного транспортного засобу до ДТП скала 93738,19грн.

На підставі Консультації №9037, складеної ТОВ „Експертум-АВЕ 16.09.2014р., ПАТ СК „Країни було визначено ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП, яка скала 52984грн.

Позивач зазначає, що розмір страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 93738,19 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП згідно Звіту, складного ТОВ „Декра Експерт 15.06.2014р.) 52894грн. (вартість транспортного засобу після ДТП згідно Консультації, складної ТОВ „Експертум-АВЕ 16.09.2014р.) 510 (франшіза за полісом) = 40334,19грн.

Окрім цього, відповідно до Ремонтної калькуляції №32922 від 01.07.2014р. вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу „RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_3 склав 17082,14грн.

Розмір страхового відшкодування розраховувався наступним чином: 17082,14грн. (вартість відновлювального ремонту з ПДВ відповідно до Ремонтної калькуляції №32922 від 01.07.2014р.) 2847,02грн. (зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ відповідно до ст. 36 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) - 510 (франшіза за полісом) = 13725,12грн.

На виконання своїх зобовязань за Полісом, ПАТ СК „Країна виплатила: повіреному потерпілої особи ОСОБА_9 (ОСОБА_5) суму страхового відшкодування у розмірі 40334,19грн., що підтверджується платіжним дорученням №1417 від 15.10.2014р.; потерпілій особі ОСОБА_6 суму страхового відшкодування в розмірі 13725,12грн., що підтверджується платіжним доручення №5502 від 24.09.2014р.

Отже за посиланнями позивача загальний розмір страхового відшкодування який, останнім був виплачений за наслідками ДТП склав 54059,31грн.

31.10.2014р. позивач направив на адресу відповідача претензії вих. №7082, №7083 про відшкодування шкоди в порядку регресу, які була отримана відповідачем 05.12.2014р., що підтверджується поштовими повідомленням про вручення поштових відправлень.

У відповідь на претензію, відзивами від 31.12.2014р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал" було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у ПАТ СК КРАЇНА права зворотної вимоги до відповідача та направлені на стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал" матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 54059,31грн.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

За змістом ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про страхування від 07.03.1996р. N 85/96-ВР, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Стаття 6 Закону України „Про страхування визначає добровільне страхування, як страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У відповідності до ст. 16 Закону України „Про страхування, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору, що цілком кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 2 зазначеного Закону, страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю, згідно з Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про страхування, страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

У відповідності до ч.2 ст. 8 Закону України „Про страхування, страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 27 Закону України „Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, до ПАТ СК КРАЇНА перейшло в межах суми 54059,31грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В силу вимог ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однією з умов цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду на підставі ст.1166 Цивільного кодексу України є безпосередній причинений звязок між шкодою і неправомірними діями чи бездіяльністю особи, що її завдала.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому, вина особи, яка керувала „INTERNATIONAL, реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлена у судовому порядку за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 16.06.2014р. у справі №369/5600/14-п - ОСОБА_3, який на час ДТП перебував в службових відносинах з ТОВ „ВіВал.

Пунктом 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо повернення сум виплачених страхових відшкодувань за вирахуванням франшизи, в загальному розмірі 54059,31 грн., вважає їх вірними, таким що відповідають обставинам справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 вказаної статті, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Водночас, згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, дослідивши вищевикладене суд доходить висновку, що борг відповідача перед позивачем становить суму страхового відшкодування в розмірі 54059,31грн.

Заперечення відповідача, до уваги судом не при приймаються оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідач зазначає що на його думку посилання позивача на абзац „г п.п 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України „Про обовязкове страхування ці вільно-правової відповідальності, відповідно якого страхувальник після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страхувальника у строки і за умови, визначених у підпункті 3.2.2 пункту 33.1 статті 33 цього закони не є підставою для задоволення відповідних позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідними положеннями закону встановлено обовязок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. В даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється а матеріали справи свідчать, що неповідомлення з боку водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_3 про ДТП не заважало позивачу перевірити обставини ДТП, брати участь у визначені розміру заподіяної у результаті ДТП шкоди.

Суд не може погодитись з відповідними посиланням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1. ст.33 Закону, водій транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Закон не містить переліку водіїв, на яких покладено обовязок здійснити письмове повідомлення, а наголошує, що це обовязок кожного водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. Також законодавець не ставить обовязок водія, причетного до ДТП сповістити про пригоду страховика, в залежність від того, чи є він винним в її настанні.

Відповідно до ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобовязаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Тобто, не пізніше 09 червня 2014 року (з урахуванням правил обчислення строків згідно цивільного законодавства) ОСОБА_3 та/або Відповідач повинні були письмово повідомити позивача про настання ДТП з участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність щодо якого була ним застрахована.

Відповідач, в порушення умов укладеного Полісу та вимог пп.33.1.4. п. 33.1. ст.33 Закону, жодним чином не повідомив Позивача про ДТП, що сталося 04 червня 2014 року на 18 км. дороги М-05 Київ-Одеса (Міжнародні дороги).

В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що відповідач не мав змоги виконати обовязок щодо повідомлення позивача про ДТП у визначені Законом строки та за відповідних умов.

Крім того, згідно пп. 38.1.1. п. 38.1.ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. Аналогічний обовязок страховика закріплений ст. 20 Закону України «Про страхування».

Страховим випадком, відповідно до ст. 6 Закону, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, виходячи з наведених положень нормативно-правових актів, слідує: при предявленні позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, страховик (Позивач) жодним чином не піддає сумніву факт настання страхового випадку (в т.ч. фіксування пригоди правоохоронними органами, притягнення до адміністративної відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу) у звязку з тим, що отримав всі необхідні документи для здійснення виплати страхового відшкодування як самостійно так і від потерпілої особи, визнав випадок страховим та в подальшому виконав умови договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом виплати страхового відшкодування потерпілій особі.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 77,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВіВал" (65058, м. Одеса, провул. Ботанічний, буд. 2 „А, кв. 72, код: 31116651) на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул.. Електриків, 29-А; код:20842474) 54059 (пятдесят чотири тисячі пятдесят девять)грн. 31коп. суми страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 27.01.2016р. при оголошенні вступної та резолютивної частини даного рішення представнику відповідача було повідомлено, що повний текст рішення буде підписано 01.02.2016р. Однак у звязку з перебуванням судді С.В. Літвінова на лікарняному з 01.02.2016р. по 04.03.2016р. включно, повний текст даного судового рішення було оформлено відповідно до вимог ст.ст. 84 85 ГПК України 09 березня 2016 р.

Суддя С.В. Літвінов