ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

01.03.2016р. Справа №905/1383/14

за скаргою: №ДСЮ-196 від 15.12.2015р. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області у справі:

за позовом: Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м.Макіївка

про стягнення 33180 грн

за участю органу виконання судового рішення: Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, м.Краматорськ

Суддя Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: не зявився

від ДВС: не зявився

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.04.2014р. позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» про стягнення 33180 грн штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній №52761699 масу вантажу за відправкою Макіївка Донецької залізниці Батуринська Придніпровської залізниці, вагони №60599677, №59394163, задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 33180 грн штрафу, 1827 грн на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

02.06.2014р. на виконання вказаного рішення господарським судом було видано відповідний наказ.

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою №ДСЮ-196 від 15.12.2015р. про:

- визнання незаконними дій в. о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області;

- скасування постанови про відмову в відкритті виконавчого провадження №49555547 від 04.12.2015р.;

- зобовязання відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області №905/1383/14 від 02.06.2014р. про стягнення на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» з Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» заборгованості в сумі 35007 грн.

Ухвалою від 01.03.2016р. здійснено заміну Державного підприємства «Придніпровська залізниця» () його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» () в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081237).

В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що постановою від 04.12.2015р. Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області було відмовлено у прийнятті до примусового виконання наказу від 02.06.2014р. При цьому, за твердженням заявника, визначена виконавчою службою підстава відмови не передбачена чинним законодавством.

Відповідач у судові засідання 11.01.2016р., 18.01.2016р., 01.02.2016р., 01.03.2016р. не зявися, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті скарги не надав. Одночасно, за висновками суду, Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду скарги з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26.02.2016р. місцезнаходженням відповідача є: 86106, Донецька область, м.Макіївка, вул.Горького, буд.1. Наразі, вказана інформація щодо місцезнаходження відповідача є актуальною і на момент винесення цієї ухвали.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, зокрема, 04.02.2016р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» було розміщено оголошення про дату та час судового засідання у справі №905/1383/14, призначеного на 01.03.2016р.

Господарський суд зауважує, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 01.02.2016р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Представник Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області у запереченнях на скаргу №183 від 25.01.2016р. зазначив, що з урахуванням місцезнаходження відповідача, проведення виконавчих дій за наказом від 02.06.2014р. є неможливим до завершення антитерористичної операції на території Донецької області.

У вказаних запереченнях Центрально-Міський відділ Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області просив розгляд скарги здійснити без участі власного представника.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач та представник Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, зокрема, у судове засідання 01.03.2016р. на виклик суду не зявились, скарга може бути розглянута за наявними у справі документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність учасників розгляду скарги не перешкоджає її вирішенню по суті.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №ДСЮ-196 від 15.12.2015р. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вказувалось вище, на виконання рішення господарського суду Донецької області від 03.04.2014р. по справі №905/1383/14 господарським судом 02.06.2014р. було видано відповідний наказ.

Згідно із ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Як зазначає заявник, наказ господарського суду Донецької області від 02.06.2014р. був предявлений до виконання Центрально-Міському відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Постановою від 04.12.2015р. в. о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 02.06.2014р.

Винесення вказаної постанови було обґрунтовано тим, що боржник Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс», знаходиться на території проведення активної фази антитерористичної операції.

За висновками суду, вказані дії в. о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 є неправомірними, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2, ст.6 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому, як було зазначено судом вище, постановою від 04.12.2015р. в. о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 02.06.2014р.

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження за наказом від 02.06.2014р. з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» було визначено ті обставини, що боржник Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс», знаходиться на території проведення активної фази антитерористичної операції.

За приписами ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відтак, за висновками суду, обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження та, як наслідок, зумовлюють відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання (на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження») повинні бути встановлені законом.

Наразі, такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як перебування боржника на території проведення активної фази антитерористичної операції, діючим законодавством не передбачено.

Тобто, сам лише факт державної реєстрації боржника на території тимчасово не підконтрольній Україні не є тією єдиною виключною підставою для висновку щодо неможливості здійснення виконавчого провадження та відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки у боржника за межами території проведення антитерористичної операції можуть знаходитись відокремлені підрозділи (філії), майно, в тому числі, рахунки, тощо.

Одночасно, правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в ч.2 ст.13 якого встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституціного Суду України (справа №1-17/2009) виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-26/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-12/2012). Аналогічну правову позицію наведено в рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013р. Конституційного Суду України (справа №1-7/2013).

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

Згідно із ст.19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

У п.18 рішення Європейського суду від 12.05.2011р. у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатує, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, рішення господарського суду Донецької області від 03.04.2014р. по справі №905/1383/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконано.

З огляду на вищезазначене та конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації (знаходження), практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача і боржника, суд дійшов висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, скарга №ДСЮ-196 від 15.12.2015р. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано приписи п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», у відповідності до якого вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №ДСЮ-196 від 15.12.2015р. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про:

- визнання незаконними дій в. о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області;

- скасування постанови про відмову в відкритті виконавчого провадження №49555547 від 04.12.2015р.;

- зобовязання відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області №905/1383/14 від 02.06.2014р. про стягнення на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» з Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» заборгованості в сумі 35007 грн.

Визнати незаконними дії в.о. начальника Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015р. з виконання наказу господарського суду Донецької області від 02.06.2014р. по справі №905/1383/14.

Визнати недійсною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015р. з виконання наказу господарського суду Донецької області від 02.06.2014р. по справі №905/1383/14.

Зобовязати Центрально-Міський відділ Державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області №905/1383/14 від 02.06.2014р. про стягнення на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» з Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» заборгованості в сумі 35007 грн.

Суддя Ю.О.Паляниця