ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 р. Справа № 923/2026/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м.Херсон

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 219 863, 65 грн. за договором про постачання електричної енергії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, юрисконсульт юридичної служби за довіреністю

№ 07/007-16 від 23.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат, посвідчення № ХС 000024 від 20.03.2015р., ОСОБА_3,- наказ № 50 від 30.08.2011р. (директор).

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (позивач) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 2414 від 14.02.2005р. у розмірі 219 863, 65 грн.

В засіданні суду позивач позовні вимоги підтримав в повному розмірі.

05 лютого 2016 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Період стягнення заборгованості, який визначено позивачем стосується 2015 року. Позивач за 2015 рік застосовував в розрахунках тарифи, затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015року № 220 "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню". Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 року в справі № 826/5126/15 стосовно визнання незаконною та скасування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015р. № 220 "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню" ухвалив звернутися до верховного Суду України із зазначеною ухвалою суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання що конституційності окремих положень законів України та указів Президента України, а саме: ч.1 та 2 ст.11 Закону України "Про природні монополії", абз.5 ст.12 Закону України "Про електроенергетику", п.4 ч.1 ст.3 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 27.08.2014р. № 694/2014 "Про утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Указу Президента України від 10.09.2014р. 3 715/2014 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг". Таким чином, відповідач, вважає за необхідне зупинити провадження по справі до вирішення питання Конституційним Судом України зазначеного подання.

Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" відповідачем, щомісячно до органів Казначейства подавались акти звірок та платіжні доручення, в яких у графі "Призначення платежу" додатково зазначалось: електроенергія, за який місяць 2015 року, "Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20", згідно спільного протокольного рішення (СПР) його номеру та дати укладання. Вказані СПР відповідачем підписувалися та подавалися до органів Казначейства щомісячно, в установлені строки, проте, перерахування коштів до позивача проводилось із суттєвим запізненням, з незалежних від відповідача обставин. Відповідач зауважує, що позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості штрафних санкцій та пені не враховано здійснені відповідачем проплати за зазначеним договором, а до детального розрахунку заборгованості внесені платежі, дати яких не відповідають дійсності.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року в задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено, у зв'язку з його необґрунтованістю.

15.02.2016р. позивач подав додаткові пояснення № 07/04-00085 від 15.02.2016р., в яких повідомляє про зменшення позовних вимог та заявляє позовні вимоги у наступній редакції: 108 600,26 грн. заборгованості за спожиту протягом січня-листопада 2015 року електричну енергію, 11 180,87 грн. пені, 15 871,40 грн. інфляційних втрат, 1 973,99 грн. 3% річних та 3 297,96 грн. витрат по оплаті судового збору.

У судовому засіданні від 16.02.2016р. оголошувалася перерва до 23.02.2016р. до 11 год. 30 хв., після чого розгляд справи було продовжено.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.02.2016р., за клопотанням відповідача, продовжено строк розгляду справи до 03.03.2016р.

29.02.2016р. позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог та просить стягнути: 196 273,26 грн. заборгованості, 11 180,87 грн. пені, 25 164,98 грн. інфляційних втрат, 3 135,49 грн. 3% річних, 3 536,33 грн. витрат по оплаті судового збору. Загальна сума заборгованості складає 235 754,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" укладено договір про постачання електричної енергії № 2414 від 14.02.2005р. (далі - Договір).

На момент укладення договору сторони погодились під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені Договором, керуватись чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п.1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Згідно з п.1 додатку № 2 до Договору "Порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації" відповідач знімає показання електролічильників, встановлених на своїх об'єктах (передбачених у додатку 3 5 Договору), 15 числа у місяці з 31 днем, 15 числа у місяці з 29 днями, 15 числа у місяці з 30 днями та 15 числа у місяці з 28 днями, та згідно п.п.1,3 додатку № 2 оформлює акт про обсяги використаної електроенергії за розрахунковий період, який надає до розрахункового відділу позивача протягом 0,5 доби з моменту зняття цих показників.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електроенергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електроенергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором.

Рахунок відповідач повинен сплатити у термін, встановлений умовами договору, а саме протягом 5 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку (п.3 додатку № 2 до Договору).

Так, на виконання умов Договору про постачання електричної енергії № 2414 позивач в період з січня 2015 року по грудень 2015 року здійснював поставку електроенергії, а відповідач здійснював її споживання.

Про обсяги спожитої електроенергії відповідач звітував позивачеві за кожний розрахунковий період шляхом надання позивачеві актів про обсяги спожитої електроенергії, які відповідач складав самостійно на підставі показів приладів обліку (п.1,2 Додатку № 2 до Договору).

Ґрунтуючись на отриманих від відповідача даних, позивач надав відповідачеві рахунки для оплати спожитої активної електроенергії. Представник відповідача отримав рахунки № 2414 від 15.01.2015р., 16.02.2015р., 17.03.2015р., 16.08.2015р., 15.05.2015р., 15.06.2015р., 15.07.2015р., 18.08.2015р., 15.09.2015р., 15.10.2015р., 17.11.2015р. на сплату електричної енергії за період січень-листопад 2015 року особисто, що підтверджується відміткою про отримання на примірниках рахунків, які залишились у позивача.

Проте, відповідач за період січень-листопад 2015р., споживаючи електричну енергію, оплачував її несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 196 273,26 грн. за активну електроенергію.

Підпунктом 2 п.10.2 ПКЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяги спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі згідно умов договору.

Відповідно до пп.1 п.8.1. ПКЕЕ, постачальник електроенергії має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електроенергію.

Враховуючі вимоги ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Пункт 2 вказаної статті зазначає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання обовязків за договором та оплати вартості спожитої активної та реактивної електроенергії відповідач суду не надав. Не надано ним і будь-яких заперечень проти позову, тому позовні вимоги про стягнення 196 273,26 грн. за активну електроенергію підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (в тому числі штрафу, пені); відшкодування збитків.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарську відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п.4.2.1 Договору від 14.02.2005 року та пункту 4 додатку № 2 до Договору, у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Таким чином, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків розрахунків за договором, умови договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 11 180 грн. 87 коп. заявлена позивачем обґрунтовано і зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічну відповідальність сторони узгодили пунктом 5 додатку № 2 до Договору.

На підставі вказаної норми закону та договору позивачем за прострочення виконання зобов'язань по оплаті спожитої електричної енергії нараховано:

- 3 135 грн. 49 коп. - 3% річних;

- 25 164 грн. 98 коп. - інфляційних збитків.

Зазначене підтверджується детальним розрахунком заборгованості по договору про постачання електроенергії № 2414 від 14.02.2005р.

Суд не приймає до уваги посилання відповідаче на те, що згідно спільних протокольних рішень своєчасно оплачувались рахунки за електроенергію, оскільки відповідно до п.1 Додатку 2 до договору, п.6.11. Правил - моментом виконання зобов'язання по договору в частині оплати вартості спожитої електричної енергії є дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення пені з огляду на наступне.

Відповідно до приписів підпункту 3.17.4, підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на наслідки порушення зобов'язання, поведінку винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усуненню нею порушення та його наслідків), суд, з огляду на обставини справи, вважає зменшення пені неможливим.

Враховуючи вищенаведені умови договору та норми законодавства, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Позивачу на підставі ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідача, оскільки спір з його вини доведено до врегулювання в судовому порядку.

На підставі вищевикладених норм права та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (73000, м.Херсон, вул.Лавреньова, 3, , р/р 260084781 в АТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 380805) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (73000 м. Херсон, вул. Пестеля, 5, ):

- на рахунок зі спеціальним режимом використання № 0852 у філії Херсонського обласного управління ПАТ "Ощадбанк" № 10021, МФО 352457 196 273 грн. 26 коп. заборгованості за спожиту протягом січня-листопада 2015р. електричну енергію;

- на поточний рахунок № 2 ФХОУ АТ "Ощадбанк" у м.Херсоні, МФО 352457 - 3 135 грн. 49 коп. 3% річних, 11 180 грн. 87 коп. пені, 25 164 грн. 98 коп. інфляційних втрат та 3 536 грн. 33 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя В.В.Литвинова