КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 38/71

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищук В.В. - дов. №012 від 06.01.2016р.

Бабич О.Д. - дов. №041 від 18.01.2016р.

від відповідача: Монтян Т.М. - дов. б/н від 02.02.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р.

у справі № 38/71 (головуючий суддя Морозов С.М.,

судді Отрош І.М., Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд»

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

«Срібне коло»

про визнання права власності на нежилі приміщення

В судовому засіданні 02.03.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2011 року Приватне акціонерне товариство «Позняки-Жил-Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Срібне коло» про:

- визнання за позивачем права власності на нежилі приміщення, які розташовані в будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м. Києві: приміщення №1-1 площею 269,5 кв. м., розташоване на 19 (горищному) поверху секції 3; приміщення охорони №3, яке складається з приміщення 1 площею 6,0 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 2; частину приміщення ЖЕКа №158, яке складається з приміщення 3 площею 9,7 кв. м., розташоване на 1 поверсі секції 3; приміщення охорони №159, яке складається з приміщення 1, площею 6,1 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 3; приміщення охорони №159а, яке складається з приміщення 1 площею 7,4 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 1; приміщення №160 площею 19,1 кв. м., яке складається з приміщення 3, площею 4,7 кв. м. і приміщення 4 площею 14,4 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 3;

- виселення відповідача з нежилого приміщення №160 площею 19,1 кв. м., розташованого на 1 поверху будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м. Києві.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що у вересні 1998р. між ним та Адміністрацією Президента України був укладений договір про участь в будівництві житлового будинку з трьох секцій на ділянці «Є-3» в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Позняки» Харківського району м. Києва. На виконання договору після закінчення будівництва були проведені розрахунки та розподілення житла між позивачем, Київською міською радою, Державним управлінням справами та інвесторами. При цьому позивач набув право власності на спірні нежилі приміщення у житловому будинку №14-А по вул. Срібнокільській. Проте відповідач право власності позивача на спірні приміщення не визнає, вважає їх належними йому та безпідставно зайняв одне зі спірних приміщень.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано документів на підтвердження складу та цільового призначення спірних приміщень. Спірний будинок є спільною власністю всіх власників приміщень у ньому, при цьому позивачем не подано доказів права власності на спірні приміщення, не подано доказів надання згоди всіма співвласниками житлового будинку №14-А по вул. Срібнокільській на внесення змін до цільового призначення та зміни режиму використання цих нежитлових приміщень, не подано документів, якими були внесені такі зміни до документації на житловий будинок, погоджені з відповідними органами державної влади або місцевого самоврядування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2013р. у справі № 38/71, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2013р., позов задоволено частково та визнано за Приватним акціонерним товариством «Позняки-Жил-Буд» право власності на нежиле приміщення №1-1 площею 269,5 кв. м., що розташоване на 19 горищному поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві, нежиле приміщення №160 площею 19,1 кв. м., яке розташоване на 1-му поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві.; виселено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Срібне коло» з нежилого приміщення №160 площею 19,1 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2014р. вказані рішення та постанова були скасовані, а справа №38/71 передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України зазначив, що «Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, що не з'ясовували попередні судові інстанції, не установили чим створено неможливість реалізації свого права у передбаченому законом порядку, враховуючи, що на частину нежитлових приміщень площею 172,30 кв.м. товариству видано у 2004р. свідоцтво про право власності.

Задовольняючи частково позов товариства на підставі зазначеної статті, суди виходили з того, що право власності на спірні приміщення товариство набуло на підставі Договору. Суди зазначали, що після виконання товариством умов договору щодо передачі частини площ Київській міській раді, 805,25 кв.м. квартир Державному управлінню справами та інвесторам квартир, всі інші приміщення залишились у власності ПАТ "Позняки-Жил-Буд", а саме приміщення №160 і № 1-1. Роблячи такі висновки, суди не звернули увагу на відсутність відповідних положень у Договорі від 02.09.1998р., сам позивач (ПАТ "Позняки-Жил-Буд") у листі - відповіді від 14.07.2011р. зазначав, що у його власності залишилися лише ті квартири та нежитлові приміщення, які були побудовані за власні кошти товариства. При цьому, докази фінансування будівництва приміщень, на які товариство просили визнати право власності, у матеріалах справи відсутні, що було установлено судами обох інстанцій, але не враховано при вирішенні спору по суті.

Тобто, за відсутності будь - яких доказів приналежності цих об'єктів товариству, суди визнали за ними право власності на спірні приміщення, що суперечить приписам ст. 392 ЦК, зазначивши, що ці приміщення не відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, що також спростовується наявними у матеріалах справи документами».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі № 38/71 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на групу приміщень 1-1, площею 269,5 кв.м. на 19-му (горищному) поверсі будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м.Києві та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку позивача, суд неправильно застосував законодавство, яке діяло на час прийняття будинку в експлуатацію, а тому зробив хибний висновок щодо моменту виникнення у позивача права власності на спірну групу приміщень 1-1, площею 269,5 кв.м. на 19 (горищному) поверсі секції 3 будинку, не надав жодної оцінки висновкам двох судово-будівельних експертиз, доказам того, що позивачем у 2003 році було сплачено пайовий внесок до Головного управління економіки та інвестицій м.Києва за нежилі приміщення будинку загальною площею 477,10 кв.м. (довідка від 20.03.2003 №049-08/971).

Крім того, апелянт вважає, що набув у власність всі залучені від учасників (інвесторів) грошові кошти з моменту їх перерахування на його банківський рахунок, а після цього використовував їх на власний розсуд, у тому числі для будівництва будинку, а тому він є інвестором будівництва.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 02.12.2015р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.02.2016р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р., у зв'язку з перебуванням суддів Шаптали Є.Ю. та Гончарова С.А. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 03.02.2016р. у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 02.03.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2016р. підтримали вимоги апеляційної скарги позивача, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на групу приміщень 1-1, площею 269,5 кв.м. на 19-му (горищному) поверсі будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м.Києві та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 вересня 1998 року між Адміністрацією Президента України (сторона-1 за Договором) та позивачем (сторона-2 за Договором) був укладений Договір про участь в будівництві житлового будинку на ділянці «Є-3» в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Позняки» Харківського району м. Києва (надалі - Договір), предметом якого у відповідності до п. 2.1. є участь у будівництві житлового будинку згідно з проектно-кошторисною документацією (далі - об'єкт) за адресою: Україна, м. Київ, ділянка «Є-3» в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Позняки» Харківського району.

Відповідно до п. 2.3. Договору сторони встановлюють такий порядок розподілу часток власності при завершенні будівництва об'єкту на умовах, передбачених договором:

п. 2.3.1. забезпечення потреб міської Ради народних депутатів, органів державної влади здійснюється сторонами спільно, від загального обсягу будівництва;

п. 2.3.2. площа, що залишається після виконання умов п. 2.3.1. розподіляється наступним чином: Адміністрація Президента України отримує у власність 10% площі, ця доля залишається незмінною незалежно від необхідності виконання обов'язків перед третіми особами; позивач отримує у власність 90% площі, ця доля залишається незмінною незалежно від залучення до дольової участі у будівництві третіх осіб; кількість квартир їх тип та поверхи визначаються додатковою угодою після затвердження робочого проекту.

Згідно п. 9.1. Договору Адміністрація Президента України і позивач в установленому порядку пред'являють державній комісії всі необхідні документи по закінченому будівельному об'єкту для здійснення прийняття об'єкту в експлуатацію.

Відповідно до п. 9.2. Договору Адміністрація Президента України і позивач, після приймання об'єкту державною приймальною комісією передають експлуатуючій організації завершений будівництвом об'єкт, проектно-кошторисну і технічну документацію, розроблену до початку та в процесі будівництва, акт державної приймальної комісії з усіма додатками.

Згідно п. 9.3. Договору позивач, при необхідному сприянні Адміністрації Президента України, забезпечує передачу житла третім особам, що брали дольову участь у будівництві згідно з їх долями, зафіксованими в договорах.

28.09.2000р. Управлінням Держархбудконтролю м. Києва зареєстровано за №204 акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, будівництво житлового будинку секція 3, Харківський район, ж.м. «Позняки» 10-й мікрорайон, ділянка Є-3.

Відповідно до вказаного акту приймальною комісією вирішено відповідно до положення про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у м. Києві, на підставі позитивних висновків органів державного контролю і нагляду в будівництві та архітектурі про надання дозволу на експлуатацію об'єкта, що додаються, закінчений будівництвом та підготовлений до експлуатації - житловий будинок - ж.м. «Позняки» 10-й мікрорайон ділянка Є-3, секція « 3», Харківський район, м. Києва, прийняти в експлуатацію.

08.01.2001р. Управлінням держархбудконтролю м. Києва зареєстровано за №291 акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, будівництво житлового будинку секція 1 та 2, ж.м. «Позняки» 10-й мікрорайон (ділянка Є-3); Харківський район, вул. Срібнокільська, 14-а.

Відповідно до вказаного акту приймальною комісією вирішено відповідно до Положення про порядок приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у м. Києві, на підставі позитивних висновків органів державного контролю і нагляду в будівництві та архітектурі про надання дозволу на експлуатацію об'єкта, що додаються, закінчений будівництвом та підготовлений до експлуатації - житловий будинок (секції « 1» та « 2») по вул. Срібнокільскій, 14-а, в 10-му мікрорайоні ж.м. «Позняки» (ділянка Є-3) в Харківському районі м. Києва прийняти в експлуатацію (без вбудовано-прибудованих приміщень нежитлового призначення).

23.01.2001р. між Державним управлінням справами та позивачем була укладена додаткова угода №2 до Договору та Додаткової угоди №1, відповідно до якої сторони погодили змінити п. 2.3.1. Додаткової угоди №1 від 06.05.1999р. до Договору, виклавши його в такій редакції: « 2.3.1. Адміністрація Президента України отримує у власність квартири згідно з переліком, що додається, загальною площею 805,25 кв.м., у тому числі - в будинку, будівництво якого є предметом цього договору - квартири загальною площею 528,70 кв.м., в будинку, що будується за адресою Старонаводницька, 2-20 в Печерському районі м. Києва квартири загальною площею 276,55 кв.м. Ця доля залишається незмінною незалежно від необхідності виконання обов'язків перед третіми особами та змін в проектній документації.».

23.01.2001р. між позивачем та Державним управлінням справами складено акт про те, що позивач передав, а Державне управління справами прийняло 8 квартир загальною площею 805,25 кв.м. на виконання умов Договору та Додаткової угоди від 23.01.2001р.

14.02.2001р. Головне управління житлового забезпечення направило лист №044/98-448 на адресу позивача, в якому повідомило, що розрахунки по житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 14-А, позивачем проведені повністю.

31.07.2001р. Управлінням держархбудконтролю м. Києва зареєстровано за №187 акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, будівництво напівпідземної автостоянки до житлового будинку по вул. Срібнокільська, 14-а з вбудованими приміщеннями до житлового будинку ж.м. «Позняки» 10-й мікрорайон (ділянка Є-3); Харківський район, вул. Срібнокільська, 14-а.

Відповідно до вказаного акту приймальною комісією вирішено відповідно до Положення про порядок приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у м. Києві, на підставі позитивних висновків органів державного контролю і нагляду в будівництві та архітектурі про надання дозволу на експлуатацію об'єкта, що додаються, закінчений будівництвом та підготовлений до експлуатації напівпідземна автостоянка до житлового будинку по вул. Срібнокільскій, 14-а, в 10-му мікрорайоні ж.м. «Позняки» (ділянка Є-3) в Харківському районі м. Києва прийняти в експлуатацію (з вбудованими приміщеннями до житлового будинку).

08.02.2011р. відповідачем направлено на адресу позивача лист №23 з проханням надати документи на підтвердження права власності на приміщення загального користування, які знаходяться на 19 поверсі 3 під'їзду будинку 14-А по вул. Срібнокільській в м.Києві, та лист №24 з проханням надати документи, що стосуються будинку відповідача, які залишені позивачем без задоволення.

22.06.2011р. відповідач направив на адресу позивача лист, в якому просив передати на баланс відповідача житловий комплекс за адресою: 02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 14-А.

08.04.2013р. комісією у складі головного інженера товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-2», інженера з експлуатації товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-7», начальника дільниці товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА-2» провела обстеження нежилого приміщення №160, про що склали акт обстеження нежилого приміщення №160 за адресою вул. Срібнокільська, 14-А.

Відповідно до вказаного акту при обстеженні нежилого приміщення №160 за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 14-А було зафіксовано, що на даний час вказане приміщення використовується як офісне приміщення відповідачем та має ідентифікуючі ознаки у вигляді табличок на дверних полотнах, а саме: «Правління ОСББ «Срібне Коло». відповідач у судовому засіданні підтвердив факт зайняття та користування даним спірним приміщенням.

Як вбачається з висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №5888/11-42 від 28.12.2012р. за сукупністю якісних та кількісних показників приміщень, у т.ч. забезпеченості умовами освітленості, інженерними мережами, прийнятих об'ємно-планувальних рішень, визначеного функціонального призначення тощо, об'єкти дослідження, а саме: група приміщень №159а, яка складається з приміщення №1 площею 7,4 кв. м., розташованого на 1 поверсі секції 1; група приміщень №158, яка складається з приміщення №3 площею 9,7 кв. м., розташованого на 1 поверсі секції 3; група приміщень №3, яка складається з приміщення №3-1 площею 6,0 кв. м., розташованого на 1 поверсі секції 2; група приміщень №159, яка складається з приміщення №1, площею 6,1 кв. м., розташованого на 1 поверсі секції 3; група приміщень №160 площею 19,1 кв.м., яка складається із приміщення 3, площею 4,7 кв.м. і приміщення №4, площею 14,4 кв.м. розташованих на 1-му поверсі секції 3; приміщення №1-1 площею 269,5 кв.м., розташоване на 19 (горищному, технічному) поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м. Києві не є житловими приміщеннями та не входять до складу житлових квартир даного будинку.

Приміщення №1 площею 7,4 кв.м., що входить до складу групи приміщень №159а, розташованої на 1 поверсі секції 1; приміщення №3-1 площею 6,0 кв.м., що входить до складу групи приміщень №3, розташованої на 1 поверсі секції 2; приміщення №1 площею 6,1 кв.м., що входить до складу групи приміщень №159, розташованої на 1 поверсі секції 3; приміщення №3, що належить до групи приміщень №158, має площу 9,7 кв.м., розташоване на 1 поверсі секції 3 даного будинку призначені для розміщення контрольно-комутаційних пристроїв інженерних мереж, а також забезпечення функціонування інфраструктури даного житлового будинку шляхом розміщення відповідних служб та їх окремих спеціалістів (охорони, експлуатаційних служб) або майна мешканців будинку, і є допоміжними приміщеннями житлового будинку № 14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві.

Окрім того, у висновку зазначено, що група приміщень №160 площею 19,1 кв.м., яка складається із приміщення №3 площею 4,7 кв.м. і приміщення №4 площею 14,4 кв.м. розташованих на 1-му поверсі секції з у своєму складі не має вузлів керування і контролю за роботою інженерних мереж даного будинку, не виконує функції із забезпечення функціонування окремих інженерних мереж чи будинку, в цілому, та згідно до наданих відомостей (а.с. 44) не призначена для розміщення служб, що забезпечують належну експлуатацію та функціонування даного житлового будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві (інші відомості у наданій технічній документації відсутні), є групою нежитлових приміщень, що не є допоміжними у структурі даного житлового будинку.

Відповідно до найменування та функціонального призначення поверху, яке зазначено в наданих для дослідження документах, зокрема в акті про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, витягах з проекту будівництва будинку, приміщення №1-1 площею 269,5 кв.м., що розташоване на 19 горищному поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві, можливо кваліфікувати як допоміжне приміщення.

Разом з тим, виходячи із результатів отриманих в процесі виконання експертного обстеження (фактично прийнятих об'ємно-планувальних та просторових рішень, наявності/відсутності інженерних мереж та вузлів їх обслуговування і керування тощо) можливо дійти висновку, що в групі приміщень №1-1 площею 269,5 кв.м., до складу якої входять приміщення №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, не розміщені вузли керування і контролю за роботою інженерних мереж даного будинку, а згідно до наданих відомостей (див. дослідну частину) приміщення не призначені для розміщення служб, що забезпечують належну експлуатацію та функціонування даного житлового будинку тощо, тобто приміщення не відноситься до допоміжних, а є групою нежитлових приміщень.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2015р. №17095/14-42 група приміщень №1-1, яка складається із приміщення №1, площею 269,5 кв.м, та розташована на «19-му (горищному) поверсі» секції 3 будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м.Києві, не забезпечує експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців і не відноситься до допоміжних приміщень даного житлового будинку, а є нежитловими приміщеннями (для використання їх як творчих майстерень художників та архітекторів).

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно. Отже, умовами задоволення розглядуваного позову, перш за все, є надання позивачем належних доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

З урахуванням наявних в справі доказів, судом встановлено, що будівництво житлового будинку по вул. Срібнокільській 14-А в м. Києві відбувалось на підставі Договору про участь в будівництві житлового будинку на ділянці «Є-3» в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Позняки» Харківського району м. Києва від 02.09.1998р.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що позивач забезпечує фінансування будівництва об'єкту, з урахуванням можливості залучення до дольової участі у будівництві третіх осіб. І надалі, як передбачає п. 9.3. Договору, позивач, при необхідному сприянні Адміністрації Президента України, забезпечує передачу житла третім особам, що брали дольову участь у будівництві згідно з їх долями, зафіксованими в договорах.

Позивачем на підставі зазначених пунктів Договору укладались договори з третіми особами («інвесторами»), особами, які на даний час є власниками квартир та нежитлових приміщень, відповідно до умов яких, треті особи (учасники, інвестори) надавали позивачу грошові кошти з метою участі у будівництві житлового будинку, а позивач по закінченню будівництва передавав учасникам частини збудованого будинку на умовах та в обсягах, встановлених договорами.

В листі №1350 від 14.07.2011р., за підписом голови правління ОСОБА_5, (а.с. 30, т. 2) позивач зазначає, що будівництво житлового будинку №14-А по вул. Срібнокільській у Дарницькому районі м. Києва велось за рахунок інвестиційних коштів фізичних та юридичних осіб учасників. Акціонерне товариство «Позняки-Жил-Буд» ніколи не було власником всього будинку. Під час будівництва, кошти, що витрачались на сплату виконаних робіт генеральному підряднику та субпідрядникам, а також постачальникам матеріалів обліковувались по бухгалтерському рахунку «Незавершене виробництво». Після введення будинку в експлуатацію, квартири та нежитлові приміщення, які були сплачені інвесторами - фізичними та юридичними особами, були передані таким особам за актами приймання-передавання для подальшого оформлення права власності на згадані приміщення і на підставі цих актів списані з рахунку «Незавершене виробництво» як реалізовані. Таким чином у власності АТ «Позняки-Жил-Буд» залишились лише ті квартири та нежитлові приміщення, які були побудовані за власні кошти товариства і не належать інвесторам. Ці приміщення прийняті на баланс товариства як основні засоби або товар і в теперішній час здійснюється оформлення права власності на них.

Таким чином, позивачем підтверджено той факт, що фінансування будівництва об'єкта за адресою вул. Срібнокільська, 14-А в м. Києві, відбувалось за рахунок залучених до дольової участі у будівництві третіх осіб.

Станом на час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта за адресою вул. Срібнокільська, 14-А в м. Києві, діяла редакція Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 21.05.1999р., відповідно до положень якого здійснювалось регулювання залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва.

Так, статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій (ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, після завершення будівництва спірного будинку та прийняття його в експлуатацію, не було проведено державної реєстрації права власності на новостворені нежилі приміщення, які розташовані в будинку №14-А по вул. Срібнокільська в м. Києві, а саме: приміщення №1-1 площею 269,5 кв. м., розташоване на 19 (горищному) поверху секції 3; приміщення охорони №3, яке складається з приміщення 1 площею 6,0 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 2; частину приміщення ЖЕКа №158, яке складається з приміщення 3 площею 9,7 кв. м., розташоване на 1 поверсі секції 3; приміщення охорони №159, яке складається з приміщення 1, площею 6,1 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 3; приміщення охорони №159а, яке складається з приміщення 1 площею 7,4 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 1; приміщення №160 площею 19,1 кв. м., яке складається з приміщення 3, площею 4,7 кв. м. і приміщення 4 площею 14,4 кв. м., розташоване на 1 поверху секції 3.

При цьому, на частину нежилих приміщень площею 172,30 кв.м., розташованих за адресою: вул. Срібнокільська, 14а позивачу 22.09.2004 року Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видано свідоцтво про право власності (а.с. 33, т.1).

В письмових поясненнях, що містяться у справі, позивач зазначав, що на баланс позивача приймались лише ті приміщення будинку (житлові і нежитлові), які були збудовані за кошти позивача і відповідно належали йому на праві власності. Що стосується оформлення правовстановлюючих документів на такі приміщення будинку, позивач наголошував, що чинне законодавство на момент виникнення права власності позивача на ці приміщення (в тому числі спірні), не вимагало отримання таких документів для підтвердження права власності, а їх оформлення здійснювалось позивачем по мірі необхідності, що підтверджується матеріалами справи (оформлення права власності на приміщення площею 172, 30 кв.м.)

Отже, з огляду на наявні у справі належні та допустимі докази, позивачем не доведено, у зв'язку з чим протягом тривалого часу більше 10 років створена неможливість реалізації його права у передбаченому законом порядку, на частину спірних приміщень, право власності на які позивач просить визнати в судовому порядку.

В обґрунтування підстав звернення до суду, в позовній заяві позивач посилається на норми ст. 392 Цивільного кодексу України, в той же час не надаючи до суду доказів належності йому зазначених вище приміщень, окрім того, не довівши факту фінансування будівництва, в тому числі спірних приміщень за рахунок власних коштів.

Також слід зазначити, що ні нормами Закону України «Про інвестиційну діяльність», ні нормами статті 331 Цивільного кодексу України, не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення, оскільки таке право власності виникає на підставі державної реєстрації згідно норм діючого законодавства.

Зазначені висновки кореспондуються з позицією, викладеною в постанові Верховного суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14. Окрім того, такі висновки, в силу ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковими для господарського суду та мають враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Отже, право власності на новостворене нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає виключно з моменту такої державної реєстрації.

Оскільки згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №5888/11-42 від 28.12.2012р. та відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2015р. №17095/14-42 приміщення №1 площею 7,4 кв.м., що входить до складу групи приміщень №159а, розташованої на 1 поверсі секції 1; приміщення №3-1 площею 6,0 кв.м., що входить до складу групи приміщень №3, розташованої на 1 поверсі секції 2; приміщення №1 площею 6,1 кв.м., що входить до складу групи приміщень №159, розташованої на 1 поверсі секції 3; приміщення №3, що належить до групи приміщень №158, має площу 9,7 кв.м., розташоване на 1 поверсі секції 3 даного будинку призначені для розміщення контрольно-комутаційних пристроїв інженерних мереж, а також забезпечення функціонування інфраструктури даного житлового будинку шляхом розміщення відповідних служб та їх окремих спеціалістів (охорони, експлуатаційних служб) або майна мешканців будинку, і є допоміжними приміщеннями житлового будинку № 14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві, забезпечують потреби усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, та відповідно являються їх спільною власністю, заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Висновок експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2015р. №17095/14-42 про те, що група приміщень №1-1, яка складається із приміщення №1, площею 269,5 кв.м, та розташована на «19-му (горищному) поверсі» секції 3 будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м.Києві, не забезпечує експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців і не відноситься до допоміжних приміщень даного житлового будинку, а є нежитловими приміщеннями (для використання їх як творчих майстерень художників та архітекторів), не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не свідчать про те, що побудоване приміщення на 19 горищному поверсі на момент введення будинку в експлуатацію не мало статусу допоміжного, оскільки у висновку експерта, проведеного через 14 років після введення будинку в експлуатацію констатується лише те, що собою на даний час представляє спірне приміщення.

При цьому, колегією суддів до уваги приймається відсутність у позивача проектної документації на будинок та неподання її суду, відповідно неможливість встановлення які саме приміщення із яким функціональним призначенням планувались на 19 горищному поверсі спірного будинку на стадії проектування, будівництва та введення будинку в експлуатацію.

Крім того, у висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №5888/11-42 від 28.12.2012р. експерти дійшли висновку, що відповідно до найменування та функціонального призначення поверху, яке зазначено в наданих для дослідження документах, зокрема в акті про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, витягах з проекту будівництва будинку, приміщення №1-1 площею 269,5 кв.м., що розташоване на 19 горищному поверсі секції 3 в будинку №14-А по вул. Срібнокільській в м. Києві, можливо кваліфікувати як допоміжне приміщення.

Отже, заявлені позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на набуття ним права власності на нежиле приміщення №160 площею 19,1 кв.м. розташованого на 1-му поверсі секції 3 будинку та групи приміщень №1-1 площею 269, 5 кв.м. на 19 (горищному) поверсі секції 3 будинку на підставі Договору від 02.09.1998р. та у відповідності до ст. 128 ЦК УРСР не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах чинного на той час законодавства, оскільки спірним договором не передбачено передачу у власність позивачу саме приміщень №160 і №1-1 за спірною адресою, після виконання товариством умов договору щодо передачі частини площ Київській міській раді, 805, 25 кв.м. квартир Державному управлінню справами та інвесторам квартир.

Посилання апелянта на набуття у власність всіх залучених від учасників (інвесторів) грошових коштів з моменту їх перерахування на його банківський рахунок, а після цього їх використання на власний розсуд, у тому числі для будівництва будинку, не підтверджують того, що крім залучених від інвесторів коштів, позивач витрачав власні кошти для здійснення будівництва спірних приміщень.

Долучені позивачем у справі копії платіжних доручень, що підтверджують фінансування будівництва будинку, свідчать лише про виконання позивачем свого зобов'язання за договором генерального підряду від 28.04.1999р. в частині оплати виконаних робіт, оскільки ні відповідач, ні інвестори будівництва не могли безпосередньо самі проводити оплату послуг генерального підрядника, та не свідчать про використання інших (власних) коштів позивача, ніж тих, що були залучені від інвесторів.

Доказів того, що позивач є інвестором саме спірних приміщень, позивачем не надано, а матеріалами справи з урахуванням висновків експертизи встановлено, що частина спірних приміщень є допоміжними приміщеннями, а тому право власності на них не може бути визнано за позивачем.

Відповідно не підлягають задоволенню і вимоги позивача про виселення відповідача з приміщення № 160 за спірною адресою.

Сплата позивачем в 2003р. (після введення будинку в експлуатацію) пайового внеску до Головного управління економіки та інвестицій м.Києва за нежилі приміщення будинку площею 477, 10 кв.м. не свідчить про сплату позивачем пайових внесків за спірні нежилі приміщення.

Сплата позивачем земельного податку та використання групи приміщень №1-1 площею 269,5 кв.м. шляхом надання їх в оренду третім особам, до їх відчуження 30.12.2013р. іншій юридичній особі, не свідчить про інвестування позивачем будівництва спірних приміщень та набуття права власності на них.

Підстав для скасування рішення суду у зв'язку з тим, що позивач встиг до скасування рішення судом касаційної інстанції, зареєструвати за собою право власності на нежиле приміщення №1-1 за адресою вул. Срібнокільська, 14-а в м. Києві та швидко його продати, колегія суддів не вбачає, оскільки судом першої інстанції не приймалось рішення про права та обов'язки сторін, що не були залучені до участі у справі.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 03.11.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Позняки-Жил-Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі №38/71 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі №38/71 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 38/71 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко