РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/30579/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до житлово-будівельного кооперативу "Меблевик-1"

про стягнення 90 399,10 грн.

Представники:

від позивача: Чинник Н.В. - представник за довіреністю № 747 від 31.12.2015 року;

від відповідача: Бузань Ю.І. - представник за довіреністю № 3 від 17.12.2015 року;

Кусок І.В. - голова правління.

Встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до житлово-будівельного кооперативу "Меблевик-1" про стягнення 90 399,10 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір № 06279/4-02 від 20.01.2006 року на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року в розмірі 50 296,29 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 50 296,29 грн., інфляційних втрат в розмірі 22 959,83 грн., трьох процентів річних в розмірі 1 164,87 грн., пені в розмірі 13 463,30 грн., штрафу в розмірі 2 514,82 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.12.2015 року.

В судовому засіданні 21.12.2015 року оголошено перерву до 25.01.2016 року.

В судовому засіданні 25.01.2016 року оголошено перерву до 09.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.01.2016 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

08.02.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив, відповідач - додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 09.02.2016 року представники відповідача підтримали подане клопотання про зменшення розміру пені.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання відповідача.

Представника позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 50 296,29 грн. та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині позову підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

20.01.2006 року між відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та житлово-будівельним кооперативом "Меблевик-1" (абонент) укладено договір № 06279/4-02 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу накид стічних вод у системи каналізацій м. Києва приймання від нього стічні води у системи каналізацій м. Києва відповідно до правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення вмістах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунпослуг України № 55 від 01.07.1994 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальній та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 року, зареєстрованих Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. № 403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, за договором встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків.

Відповідно до п.1.3 договору, обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізацій, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку (погодинного, добового, помісячного, річного обсягу постачання послуг), який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладення договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Згідно п. 2.1.1. договору, облік поставленої води та кількість прийнятих строків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування.

Відповідно до п. 2.1.2. договору, зняття показань з лічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Згідно з п. 2.1.4. договору, кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показниками лічильників стічних вод, або за кількістю води. Що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Пунктом 2.1.6. договору передбачено, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, атакож звіряння по проведених розрахунках за над 395/16ні послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноваженими особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженим абонентом.

Відповідно до п. 2.2.1. договору, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з 2.2.2. договору, у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюється іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно з 2.2.4. договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмо повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмову абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Відповідно до п. 3.3.5. договору, абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивачем надано відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мереж за період з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року на суму 126 573, 05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів про зняття показань з приладу обліку, розшифровками рахунків абонента та реєстрами дебетових повідомлень., з яких сплачено 75 012,05 грн. тому заборгованість становить 50 296,29 грн.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено суму основну боргу в розмірі 50 296,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 від 14.12.2015 року.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором № 06279/4-02 від 20.01.2006 року у розмірі 50 296,29 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 50 296,29 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційних втрат в розмірі 22 959,83 грн., три проценти річних в розмірі 1 164,87 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Розрахунок індексу інфляції по коду 2-1014 (холодна)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
06.08.2014 - 17.09.20141453.231.03754.11
06.09.2014 - 17.09.20142708.111.02978.54
06.10.2014 - 18.12.20146005.201.075448.95
06.11.2014 - 17.11.20145904.501.019112.19
Всього: 693,79 грн.
Розрахунок суми 3 % річних по коду 2-1014 (холодна)

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1453.2306.08.2014 - 17.09.2014433 %5.14
2708.1106.09.2014 - 17.09.2014123 %2.67
6005.2006.10.2014 - 18.12.2014743 %36.52
5904.5006.11.2014 - 17.11.2014123 %5.82
Всього: 50,15 грн.
Оскільки, суд позбавлений можливості виходу за межі позовних вимог за відсутності про це клопотання заінтересованої сторони (п. 2 ст. 83 ГПК України), а позивачем не вірно визначений період для нарахування індексу інфляції та 3 % річних, тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 693,79 грн. та 3% річних в розмірі 50,15 за цей період, що зазначений в таблицях вище.

Розрахунок індексу інфляції по коду 2-1014 (холодна)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
18.11.2014 - 30.09.2015462.251.456210.81
06.12.2014 - 18.12.20145500.101.030165.00
06.02.2015 - 30.09.2015539.031.371200.05
06.03.2015 - 30.09.20155862.981.3021771.34
06.04.2015 - 30.09.20154818.231.175844.16
06.05.2015 - 19.08.20155291.831.00840.75
07.06.2015 - 31.08.20157282.680.986-101.90
01.09.2015 - 30.09.20153011.711.02369.27
06.07.2015 - 30.09.20158625.051.00540.26
06.08.2015 - 30.09.20157038.731.015104.29
06.09.2015 - 30.09.20151712.151.02339.38
Всього: 3 383,41 грн.
Розрахунок індексу інфляції по коду 2-1014 (гаряча)

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
11.08.2014 - 18.12.20141740.161.115199.73
06.10.2014 - 18.12.2014100.881.0757.54
24.11.2014 - 18.12.20142624.781.03078.74
06.12.2014 - 18.12.2014736.171.03022.09
06.02.2015 - 30.09.20153196.941.3711186.50
06.03.2015 - 29.09.20152585.451.302781.12
06.04.2015 - 30.09.20152943.051.175515.62
06.05.2015 - 19.08.20152392.341.00818.42
06.06.2015 - 31.08.20152607.970.986-36.49
01.09.2015 - 30.09.20151350.881.02331.07
06.07.2015 - 30.09.20152410.191.00511.25
06.08.2015 - 30.09.20151370.821.01520.31
Всього: 2835,90 грн.
Розрахунок суми 3% річних по коду 2-1014 (холодна)

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
462.2518.11.2014 - 30.09.201531712.04
5500.1006.12.2014 - 18.12.2014135.88
539.0306.02.2015 - 30.09.201523710.50
5862.9806.03.2015 - 30.09..71
4818.2306.04.2015 - 30.09.201517870.49
5291.8306.05.2015 - 19.08.201510646.10
7282.6807.06.2015 - 31.08.20158651.48
3011.7101.09.2015 - 30.09.2015307.43
8625.0506.07.2015 - 30.09.20158761.68
7038.7306.08.2015 - 30.09.20155632.40
1712.0606.09.2015 - 30.09.2015253.52
Всього: 402,23 грн.
Розрахунок суми 3% річних по коду 2-1014 (гаряча)

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
1740.1611.08.2014 - 18.12.201413018.59
100.8806.10.2014 - 18.12.2014740.61
2624.7824.11.2014 - 18.12.2014255.39
736.1706.12.2014 - 18.12.2014130.79
3196.9406.02.2015 - 30.09.201523762.27
2585.4506.03.2015 - 29.09.201520844.20
2943.0506.04.2015 - 30.09.201517843.06
2392.3406.05.2015 - 19.08.201510620.84
2607.9706.06.2015 - 31.08.20158718.65
1350.8801.09.2015 - 30.09.2015303.33
2410.1906.07.2015 - 30.09.20158717.23
1370.8206.08.2015 - 30.09.2015566.31
Всього: 241,27 грн.
З огляду на вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 6 219,31 грн., 3% річних в розмірі 643,50 грн. та відмовляє у задоволенні індексу інфляції в розмірі 16 740, 52 грн. та 3% річних в розмірі 521,37 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 13 463,30 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В судовому засіданні 09.02.2016 року відповідач просив зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій в порядку п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України. Відповідач просив врахувати те, що вже сплатив суму основної заборгованості та те, що є неприбутковою організацією, не здійснює господарську діяльність, створено з метою забезпечення мешканців будинку належними комунальними послугами, за для утримання і використання спільного майна будину та прибудинкової території.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами).

Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Згідно з 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Дослідивши подані матеріали, суд вважає, що дане клопотання відповідача щодо зменшення штрафних санкцій нарахованих позивачем достатньо обґрунтоване та належно мотивоване, а тому, з урахуванням принципів розумності, справедливості, суд приходить до висновку про зменшення розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем, а саме підлягає стягненню пеня в розмірі 1000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 2 514,82 грн.

Відповідно до п. 4.6. договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Оскільки, позивачем не надано будь-яких доказів безпідставної відмови відповідача від виконання свого зобов'язання, а відповідач несвоєчасно виконав зобов'язання по договору № 06279/4-02 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 20.01.2006 року стосовно оплати наданих послуг, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2 512,82 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (частина 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, при частковому задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення її заснованих на законодавстві вимог), оскільки відповідачем здійснено погашення частини боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та порушення провадження у справі та позов задоволено частково судовий збір покладається на позивача в сумі 258,99 грн., на відповідача - 1 097,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 50 296,29 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з житлово-будівельного кооперативу "Меблевик-1" (02121, м. Київ, проспект Бажана, будинок 7-Д, ) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664) індекс інфляції в розмірі 6 219 (шість тисяч двісті дев'ятнадцять) грн. 31 коп., три проценти річних в розмірі 643 (шістсот сорок три) грн. 50 коп., пеню в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 13 коп., а також судовий збір в розмірі 1097 (одна тисяча дев'ятсот сім) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 26.02.2016 року

Суддя С.М. Мудрий