РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/31210/15

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Святошинського району м. Києва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Тренажер»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

1) Київська міська рада

2) Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»

про виселення

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Микитин С.С. за довіреністю № 6 від 05.01.2016 р.

від відповідача: Шульга А.В. за довіреністю № б/н від 15.01.2016 р.

від третьої особи-1: Коломієць В.С. за довіреністю 225-КМГ-4535 від 18.12.2015 р.

від третьої особи-2: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Тренажер» про виселення з нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/31210/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.01.2016 р., залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Київську міську раду, зобов'язано сторін надати певні документи.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі, разом з тим надав оригінали документів для огляду в судовому засіданні.

Представник третьої особи в судовому засіданні 18.01.2016 р. підтримав позицію позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», оскільки відповідачем було укладено договір оренди на нежитлове приміщення № 37 від 31.10.2008 р. саме з даним підприємством.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Представник відповідача в судове засідання 18.01.2016 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва відкладено розгляд справи до 27.01.2016 р., , у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду, у зв'язку із залученням до участі у справі третьої особи та для витребування у позивача додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 27.01.2016 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2016 р. заперечив проти позову, з підстав, які наведені у відзив на позовну заяву, надав суду на виконання вимог ухвали суду документи, зокрема відзив на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.

Розглянувши клопотання представників сторін про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору у даній справі № 910/31210/15 спливає 10.02.2016 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе продовжити строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Позивач та треті особи уповноважених представників в судове засідання 27.01.2016 р. не направили, треті особи вимог ухвали суду не виконала, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору в даній справі, у зв'язку з неявкою представників відповідача та третіх осіб у призначене судове засідання, невиконанням ними вимог ухвали суду, для витребування у позивача додаткових доказів у справі, керуючись ст. 69, ст. 77 ГПК України, ухвалою від 27.01.2016 р. суд розгляд справи відклав та призначив на 24.02.2016 р.; клопотання представників сторін про продовження строку розгляду спору задовольнив та продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів до 25.02.2016 р.; повторно зобов'язати третіх осіб надати суду письмові пояснення по суті спору.

01.02.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли нормативні обґрунтування та уточнення позовних вимог. Уточнення позовних вимог господарський суд не прийняв до розгляду, оскільки нормами ст. 22 ГПК не передбачено такої процесуальної дії, як уточнення позовних вимог, натомість передбачено збільшення або зменшення позовних вимог, відмова від позовних вимог, зміна підстав або предмету позову.

22.02.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/31210/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/27033/15, яке залучено до матеріалів справи.

23.02.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.02.2016 р. підтримав клопотання про зупинення провадження у справ та просив його задовольнити.

Представники позивача та третьої особи-1 в судовому засіданні 24.02.2016 р. заперечили проти задоволення клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Господарський суд міста Києва, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/31210/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/27033/15 за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Тренажер» пр. стягнення 397 389,76 грн., відхиляє його з наступних підстав.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. 2Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

З наданих відповідачем пояснень та доказів вбачається, що предметом дослідження справи № 910/27033/15 є заборгованість ТОВ «ТПК «Тренажер» за договором оренди. При цьому, відповідач не довів, що при розгляді справи № 910/27033/15 суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у справі № 910/31210/15.

Інших обставин, які б свідчили про неможливість розглядати дану справу, господарським судом не встановлено.

Представник позивача в даному судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи-1 підтримав позицію позивача.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи-2 про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 24.02.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На виконання розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.11.2007 р. № 2010 та ордеру від 27.10.2008 р. № 580/1 про продовження терміну дії договору оренди нежитлового приміщення, розташованого в будинку по вул. Доброхотова, 11, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Тренажер» було укладено договір оренди № 37 від 31.10.2008 р. на нежитлове приміщення загальною площею 824,3 кв.м для розміщення магазину в оренду, між Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово- промислова компанія «Тренажер».

Відповідно до протоколу № 10 від 29.07.2009 р. засідання комісії з питань надання в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва та земельних ділянок, розташованих на території Святошинського району м. Києва було зменшено орендовані площі з 824,3 кв.м. на 637,2 кв.м. в зв'язку з відмовою орендаря від підвалу 187,1 кв.м. з даного приводу було укладено відповідну Угоду № 1 від 29.07.2009 р.

Термін дії договору з 31.10.2008 р. до 31.10.2009 р.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010 р. № 7/4519 в місті Києві ліквідовано територіальну району громаду Святошинського району міста Києва, та передано комунальне майно територіальної районної ради до територіальної громади міста Києва. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації передано до сфери управління Святошинської районної державної адміністрації м. Києва комунальне майно територіальної громади міста Києва, у зв'язку з чим було продовжено термін дії договору до 31.03.2012 р.

Додатковою угодою від 27.02.2015 р. підприємство, яке було орендодавцем та балансоугримувачем по договору оренди нежитлового приміщення № 37 від 31.10.2008 р. - Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» замінено на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (надалі - позивач), оскільки на підставі рішення - Київської міської ради № 270/270 від 09.10.2014 р. «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», яким було створено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 р. № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» новоствореному підприємству житлового та нежитлового фонду, що раніше знаходилось на балансі комунального підприємства «Дирекція з утримання га обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва».

Пунктами 2 та 3 додаткової угоди від 27.02.2015 р. сторони домовилися продовжити договір до 30.04.2015 р. для подачі відповідних документів на оформлення продовження договору оренди.

Дія договору скінчилася 30.04.2015 р. до зазначеного часу документи не подані для продовження договору.

Також відповідно до п. 3.3. договору, орендар зобов'язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції на рахунок орендодавця.

Відповідно до п. п. 3.6., 3.7. договору, крім орендної плати орендар відшкодовує орендодавцю амортизаційні відрахування за орендоване майно; плату за землю;

Згідно з п. 4.2. договору, орендар повинен своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші витрати, пов'язані з утриманням приміщення, які покладені законодавством на орендодавця відносно займаної площі.

Відповідно до п. 3.9. договору, у випадку закінчення терміну дії цього договору орендна плата та інші, передбачені договором платежі, сплачується орендарем по день фактичної здачі орендованого приміщення згідно акту прийому-передачі.

Позивач пояснив суду, що дане приміщення не поверталося, використовується відповідачем по теперішній час.

Пунктом 3.10. договору передбачено, що за несвоєчасну сплату всіх платежів орендар сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язання згідно договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пунктом 9.6. договору встановлено, що питання про надання згоди на продовження дії договору вирішується на підставі письмового звернення орендаря за місяць до закінчення терміну дії договору. У разі, якщо звернення орендаря не надійшло або орендар не отримав дозволу на продовження дії договору, орендар повинен звільнити приміщення по закінчені терміну дії договору та передати орендодавцю приміщення по акту прийому-передачі.

Позивач пояснив суду, що в порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, плати за землю та податку на додану вартість, належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з березня 2015 по жовтень 2015 включно у розмірі 397 389,76 грн., в зв'язку з чим Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернулася за захистом своїх прав до Господарського суду з даним позовом про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Тренажер» з нежитлового приміщення загальною площею 637,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова, 11 та повернути приміщення балансоутримувачу - Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фо Святошинського району м. Києва».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Нормами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 цього Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Господарським судом встановлено, що 05.10.2015 р. позивач, як балансоутримувач, звернувся до відповідача з листом № 311 від 02.10.2015 р., у якому повідомив останнього, що договір оренди приміщення № 37 від 31.10.2008 р. закінчився; відповідно до п. п. 2 і 3 додаткової угоди від 27.02.215 р. до даного договору 31.12.2012 р. орендар зобов'язаний був у термін до 30.04.2015 р. подати відповідні документи для продовження строку дії договору. Однак, орендар не виконав зазначене зобов'язання. Крім того, за орендарем станом на 31.09.2015 р. обліковується заборгованість по орендній платі в розмірі 315 688,87 грн., у зв'язку з чим позивач просив сплатити заборгованість та звільнити об'єкт оренди.

Відповідно до пункту 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Зважаючи на вказані норми закону та враховуючи вимогу позивача про повернення об'єкту оренди, а також пункт 2. додаткової угоди від 27.02.2015 р. до договору оренди нежитлового приміщення № 37 від 31.10.2008 р., відповідно до якого термін оренди закінчується 30.04.2015 р., ТОВ «Торгово-промислова компанія «Тренажер» повинно було виконати умови договору та повернути орендоване майно.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», заявляючи позов до суду, виступило балансоутримувачем, а не орендодавцем приміщення, яке знаходиться у будинку № 11 по вул. Доброхотова у м. Києві.

Правовий статус балансоутримувача майна встановлено ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з положеннями договору оренди № 37 від 31.10.2008 р., орендодавцем за договором є комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Судом встановлено, що в подальшому між сторонами не було укладено договору про зміну орендодавця, у зв'язку з чим орендодавцем за договором оренди є Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

За таких обставин, позивач - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не має права звертатися з вимогою про виселення з орендованого нежитлового приміщення за договором оренди та повернення орендованого майна, оскільки останнє не є орендодавцем вказаного майна за договором оренди і не є орендодавцем вказаного майна за законом. Ці повноваження належать або комунальному підприємству «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» як орендодавцю за договором оренди, або Святошинській районній у місті Києві державній адміністрації як орендодавцю за законом.

Відповідно до частини 1 ст. 283 Господарського кодексу України, сторонами договору оренди є орендодавець, який передає на певний строк у користування майно, і орендар, якому орендодавець передає майно.

На момент укладення договору оренди 31.10.2008 р. діяв Порядок передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 р. № 34/91.

Відповідно до п. 2 зазначеного порядку, орендодавцями є:

- органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів, часток у пакетах акцій або часток у статутних фондах юридичних осіб, майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- підприємства, установи, в господарському віданні та в оперативному управлінні яких перебуває майно територіальної громади міста Києва (будівлі, споруди, приміщення; окреме індивідуально визначене майно).

Таким чином, на момент укладення договору оренди, орендодавець за договором, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» мало право бути орендодавцем майна, що перебувало у нього на балансі в будь-якому обсязі. На момент передачі нежитлового приміщення загальною площею 637,2 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Доброхотова, 11 комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» вступило в силу Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250.

Відповідно до п. 2.1. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, орендодавцями майна територіальної громади міста Києва уповноважено виступати:

- Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління) - щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- районні в місті Києві державні адміністрації (далі - райдержадміністрації) - щодо майна, яке передане їм в управління;

- комунальні підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Таким чином, згідно з приписами Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не може бути орендодавцем нежитлового приміщення загальною площею 637,2 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Доброхотова, 11, що перебільшує обмеження, встановлене п. 2.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250.

Відповідно до положень договору оренди, орендодавцем за договором є Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Отже, з огляду на встановлені обставини у справі, в даному випадку право вимоги щодо повернення орендованого майна, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова, 11, загальною площею 637,2 кв.м., належить саме орендодавцю, тобто або КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (первісний орендодавець), або Святошинській районній у м. Києві державній адміністрації (якщо укладався договір з новим орендодавцем).

Разом з тим, матеріали справи не містять та сторони не надали суду доказів того, що такий договір укладався. Так, у матеріалах справи відсутні докази внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення № 37 від 31.10.2008 р. стосовно заміни орендодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Оскільки в подальшому між сторонами не було укладено договору про зміну орендодавця, таким чином, орендодавцем за договором оренди є Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», у зв'язку з чим Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не має права звертатися з вимогою про виселення з орендованого нежитлового приміщення за Договором оренди та повернення орендованого майна, оскільки є балансоутримувачем такого майна, а не орендодавцем за договором оренди.

Також судом встановлено, що розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.02.2015 р. № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», позивачу було передано на баланс житловий та нежитловий фонд, що перебував на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», та за кріплено на праві господарського відання зазначений житловий та нежитловий фонд, у тому числі й щодо будинку по вулиці Доброхотова, 11 у м. Києві.

Крім того, відповідно до п. 9.2. договору оренди, умови цього договору оренди зберігають силу протягом всього терміну дії договору, а згідно з п. 9.1. договору, договір оренди діє до 31.10.2009 р.

Пунктом 9.6. договору оренди передбачений спеціальний порядок продовження терміну його дії, відповідно до якого питання про надання згоди на продовження дії цього договору вирішуються на підставі письмового звернення орендаря (ТОВ «ТПК «Тренажер») до голови райдержадміністрації, поданого за місяць до закінчення терміну дії договору оренди. У разі, якщо звернення орендаря не надійшло або орендар не отримав дозволу на продовження дії договору оренди, орендар повинен звільнити приміщення по закінченню терміну дії договору оренди та передати орендодавцю приміщення по акту прийому-передачі.

ТОВ «ТПК «Тренажер» у строк, встановлений договором оренди, із зверненням про подовження його дії до райдержадміністрації не звертався. У зв'язку з чим строк дії договору оренди закінчився 31.10.2009 р. Цей факт підтверджується також листом Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.12.2015 р. № 107-9477/30, отриманим у відповідь на адвокатський запит. Відповідно до вказаного листа адміністрація повідомила, що Положенням про оренду майна комунальної територіальної громади м. Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 року № 34/6250, адміністрація була наділена повноваженнями орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передане їй до сфери управління. Заява на продовження терміну договору оренди від товариства надійшла до адміністрації 03.10.2013 р. за вх. № 107/4633. У зв'язку з тим, що термін дії договору оренди, укладеного між товариством та КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», закінчився у 2009 р., продовження терміну оренди вказаних приміщень не оформлялося.

Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що додаткову угоду від 27.02.2015 р. до договору оренди та угоду № 1 про відшкодування витрат підприємства було підписано від імені ТОВ «ТПК «Тренажер» особою, яка не мала відповідних повноважень. Так, представником з боку ТОВ «ТПК «Тренажер» був зазначений ОСОБА_5, який на момент укладення додаткової угоди до договору оренди 27.02.2015 р. не мав повноважень діяти від імені товариства. Рішення про дострокове припинення повноважень директора Товариства ОСОБА_5 з 28.10.2014 р. та про обрання з 29.10.2014 р. ОСОБА_6 на посаду директора товариства було прийнято 28.10.2014 р. на позачергових загальних зборах учасників ТОВ «ТПК «Тренажер». Відповідні відомості про зміну керівника були внесені до ЄДР. Також слід зазначити, що оспорювана угода № 1 не містить відтиску печатки ТОВ «ТПК «Тренажер».

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки орендодавцем спірного орендованого приміщення по вул. Доброхотова, 11 у м. Києві за договором оренди нежитлового приміщення № 37 від 31.10.2008 р., що належить до майна територіальної громади міста Києва, є Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, а Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» є балансоутримувачем, який прийняв на баланс та повинен здійснювати дії по утриманню спірного об'єкта оренди, враховуючи, що доказів внесення змін до спірного договору оренди щодо зміни орендодавця сторонами спору суду не надано, то право вимоги щодо повернення приміщення з оренди належить безпосередньо орендодавцю, тобто Святошинській районній у місті Києві державній адміністрації.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в позивача відсутні правові підстави для звернення з позовом про виселення ТОВ «Торгово-промислова компанія «Тренажер» з орендованого приміщення за договором оренди нежитлового приміщення № 37 від 31.10.2008 р., то суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та у позові необхідно відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина