ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р.Справа № 24/26-09

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ПАТ "ОТП Банк", м. Київ
до 1. Харківської міської ради, м. Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПП ГРУПП", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФО ОСОБА_3, м. Харків
про про визнання права власності
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №1599 від 24.03.2015 р.

1-й відповідач - не з'явився

2-й відповідач - не з'явився

3-ї особи (ПАТ "ОТП Банк") - не з'явився

3-ї особи (ФО ОСОБА_3.) - ОСОБА_4, довіреність б/н від 17.07.2015 р.

ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

17.02.2009 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою до Харківської міської ради (відповідач) про визнання за позивачем права приватної власності на самовільно побудовані приміщення третього поверху №№ 108-:-145, загальною площею 1003,9 кв.м. в літ. "А-3" по АДРЕСА_1, та взагалі на нежитлову будівлю літ."А-3" по АДРЕСА_1, яка складається з приміщень в підвальній частині №№ І-:-ХІХ, приміщень першого поверху №№ 1, 1а, 2, 2а, 3, 4а, 5, 9, 10, 10а, 11, 12, 13, 13а, 14-:-17, 17а, 18-:-38, 40-:-48, 48а, 49-:-63, приміщень другого поверху №№ 64, 65, 67, 70-:-107 та приміщень третього поверху №№ 108-:-145, загальною площею 4140,2 кв.м. Позивач також просить суд віднести на нього витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Харківської міської ради Харківської області позивачу надано дозвіл на оренду земельної ділянки для реконструкції та подальшої експлуатації нежитлової будівлі по АДРЕСА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.10.2007 р. по справі № 2-3248/07, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_2 Визнано за фізичною особою ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3136,3 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2007 р. №16449508 за фізичною особою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3136,3 кв. м в АДРЕСА_1 на підставі рішення суду у справі № 2-3248/07 від 04.10.2007 р.

У 2008 році ФОП ОСОБА_2 здійснила самовільну надбудову третього поверху до вищезазначеного приміщення площею 1003,9 кв. м., що і стало підставою для звернення 17.02.2009 року до господарського суду Харківської області з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 328, 331 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.02.2009 р. по справі № 24/26-09 (суддя Плахов О.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 право власності на самовільно побудовані приміщення третього поверху №№ 108-145, загальною площею 1003,9 кв.м. по АДРЕСА_1 та взагалі на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, яка складається з приміщень в підвальній частині №№ 1-ХІХ, приміщень першого поверху №№ 1, 1а, 2, 2а, 3, 4а, 5, 9, 10, 10а, 11, 12, 13, 13а, 14-17, 17а, 18-38, 40-48, 48а, 49-63, приміщень другого поверху №№ 63, 65, 67, 70-107 та приміщень третього поверху №№ 108-145 загальною площею 4140,2 кв.м.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2009 р. по справі № 24/26-09 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. та рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2009 р. по справі № 24/26-09 скасовано, справу № 24/26-09 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 04.01.2016 р. справу призначено до розгляду у судовому засіданні та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ПАТ "ОТП Банк".

Ухвалою суду від 19.01.2016 р., з урахуванням заяви про виправлення описки від 11.02.2016 р., залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФО ОСОБА_3

Ухвалою суду від 11.02.2016 р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про залучення до участі у справі ТОВ "ДПП ГРУПП" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та залучено дане товариство до участі у справі в якості 2-го відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідачі про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Однак, в судові засідання своїх повноважних представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, витребуваних документів до суду не подали. В жодне судове засідання свого повноважного представника не направила, про причини неявки суду не повідомила, витребуваних судом пояснень щодо договору іпотеки від 23.04.2008 року та додаткового договору № 1 до договору іпотеки від 15.04.2009 року до суду не подала.

Третя особа (ПАТ "ОТП Банк") про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник третьої особи (ФО ОСОБА_3.) у судовому засіданні просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 15.04.2008 р. між ФО ОСОБА_3 (позикодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових коштів на будівництво (далі - договір), за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений даним договором строк. Вказані грошові кошти надаються позичальнику на будівництво третього поверху по АДРЕСА_1 Згідно з п. 2 договору позичальник зобов'язаний повернути всю суму позики, визначену у п. 1 цього договору, до 31.12.2008 р. Однак, ФОП ОСОБА_2 отримані на будівництво грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн. ФО ОСОБА_3 так і не повернула. Враховуючи те, що позивач грошові кошти згідно договору ФО ОСОБА_3 не повернула, то відповідно до п.7 договору до позикодавця переходить право власності на збудоване приміщення третього поверху по АДРЕСА_1

Ліквідатор ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у судовому засіданні та у клопотаннях (вх.№№6004, 6007 від 23.02.2016 р.) просить суд припинити провадження у справі відповідно до положень п. п. 1-1, 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України., мотивуючи дані клопотання тим, що постановою господарського суду Харківської області від 28.11.2013 р. по справі №922/3641/13 ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2014 р. по справі №922/3641/13 ліквідатором ФОП ОСОБА_2 призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6 Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з 28.11.2013 р. (визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом) саме ліквідатор представляє банкрута в усіх установах та організаціях відносно будь-яких повноважень банкрута та відносно будь-яких дій щодо розпорядження майном банкрута. Ліквідатор зазначив, що на даний час нерухоме майно, що є предметом спору у справі №24/26-09, вже не належить на праві власності ФОП ОСОБА_2, що, в свою чергу, свідчить про відсутність предмету спору у даній справі.

Ухвалою суду від 23.02.2016 р. відмовлено у задоволенні клопотань ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про припинення провадження у справі відповідно до положень п. п. 1-1, 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення представників позивача, 2-го відповідача, 3-ї особи (ФО ОСОБА_3.) та ліквідатора, всебічно та повно дослідивши надані ними докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Додатку 1 до рішенням Харківської міської ради Харківської області XXXVII сесії IV скликання від 06.07.2005 року №121/05 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів" позивачу надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,4208 га для реконструкції нежитлової будівлі під швейне ательє по пошиву одягу та офісні приміщення до 01.06.2007 р. (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації) та її подальшої експлуатації до 01.06.2030 р. (а.с.13-14).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.10.2007 р. у справі № 2-3248/07, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_2 Визнано за фізичною особою ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3136,3 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Позивач у позові зазначила, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2007 р. №16449508 за фізичною особою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3136,3 кв.м. в АДРЕСА_1 на підставі рішення суду у справі № 2-3248/07 від 04.10.2007 р. (а.с. 20).

У 2008 році ФОП ОСОБА_2 здійснила самовільну надбудову третього поверху до вищезазначеного приміщення площею 1003,9 кв.м., що і стало підставою для звернення 17.02.2009 року до господарського суду Харківської області з даним позовом про визнання за позивачем права приватної власності на самовільно побудовані приміщення третього поверху №№ 108-:-145, загальною площею 1003,9 кв.м. в літ. "А-3" по АДРЕСА_1, та взагалі на нежитлову будівлю літ."А-3" по АДРЕСА_1, яка складається з приміщень в підвальній частині №№ І-:-ХІХ, приміщень першого поверху №№ 1, 1а, 2, 2а, 3, 4а, 5, 9, 10, 10а, 11, 12, 13, 13а, 14-:-17, 17а, 18-:-38, 40-:-48, 48а, 49-:-63, приміщень другого поверху №№ 64, 65, 67, 70-:-107 та приміщень третього поверху №№ 108-:-145, загальною площею 4140,2 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 328, 331 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши вимоги позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 4 Закону України „Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до ч. 4 ст. 147 ГК України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. Право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Положення ст. 20 ГК України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, в т.ч. шляхом визнання наявності права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на новостворене майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) і набувається особою, яка його створила (виготовила) в порядку ст. 331 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Необхідність прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, передбачена і Законами України "Про основи містобудування", "Про планування і забудову територій".

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про прийняття новозбудованого третього поверху приміщення по АДРЕСА_1 до експлуатації.

Таким чином, спірне майно не прийнято до експлуатації у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи міститься договір позики грошових коштів на будівництво (далі - договір), укладений 15.04.2008 р. між ФО ОСОБА_3 (позикодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (позичальником). За умовами п. 1 договору позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений даним договором строк. Вказані грошові кошти надаються позичальнику на будівництво третього поверху по АДРЕСА_1 Згідно з п. 2 договору позичальник зобов'язаний повернути всю суму позики, визначену у п. 1 цього договору, до 31.12.2008 р.

Відповідно до п. 7 договору у разі прострочення повернення позики або не повернення її у розмірі і в строки, вказаному в пунктах 1, 2 даного договору, до позикодавця переходить право власності на збудоване приміщення третього поверху по АДРЕСА_1

Представник третьої особи (ФО ОСОБА_3.) у судовому засіданні та у письмових поясненнях стверджує, що ФОП ОСОБА_2 (позивач) грошові кошти за договором позики ФО ОСОБА_3 не повернула, відтак відповідно до п.7 договору до позикодавця (третьої особи) переходить право власності на збудоване приміщення третього поверху по АДРЕСА_1

Проаналізувавши доводи третьої особи та надані в їх обґрунтування докази, суд відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст.331 ЦК України).

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Зі змісту наданого третьою особою договору позики вбачається, що даний договір нотаріально не посвідчений та у встановленому законом порядку не зареєстрований.

Крім того, суд бере до уваги і той факт, що третьою особою не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження фактичної передачі та отримання позивачем від третьої особи грошових коштів в розмірі 400 000,00 грн.

За таких обставин, суд відхиляє доводи третьої особи як безпідставні.

Разом з тим, як вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №52771068 від 07.02.2016 р., право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, загальною площею 4140,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ДПП ГРУПП" () на підставі свідоцтва НОМЕР_1, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук Іриною Володимирівною 05.02.2016 р. (а.с. 191-192).

Свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук Іриною Володимирівною 05.02.2016 р., ані позивачем, ані третіми особами не оспорено і у встановленому законом порядку не скасовано.

Отже, на даний час право власності на спірне майно належить 2-му відповідачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "ДПП ГРУПП" ().

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що позивачем не наведено достатніх правових підстав, з якими закон пов'язує виникнення права власності на нерухоме майно, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 4 Закону України „Про власність", ст. ст. 20, 147 Господарського кодексу України, ст. 331, 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя О.В. Макаренко