РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/32997/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 17 877,86 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Жовтун О.В. (довіреність № 91/2015/10/23-1 від 23.10.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) про стягнення 27 265,08 грн. за договором № 476/12 від 03.01.2005, з яких: 9817,5 грн. - заборгованість по оплаті послуг; 3009,40 грн. - пеня; 5129,97 грн. - індекс інфляції; 2802,86 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на оперативно-технічне обслуговування № 476/12 від 03.01.2005 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32997/15, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

25.01.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи № 910/32997/15 відкладено на 11.02.2016.

В судовому засіданні 11.02.2016 з'явився представник позивача та надав письмові додаткові пояснення для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 розгляд справи відкладено на 23.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

У поданій заяві позивач зазначає, що сума заборгованості за спірним договором з урахуванням пені, інфляційних, 3% річних складає 17 877,86 грн. (9817,50 грн. - основний борг, 2862,67 грн. - пеня, 318,79 грн. - 3% річних, 4878,90 грн. - інфляційні втрати.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Судом встановлено, що подана позивачем заява є по своїй суті заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи № 910/32997/15 буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 23.02.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 23.02.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 23.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2005 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київські електричні мережі" (далі -виконавець) та Багатопрофільним підприємством "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - замовник) укладено договір № 476/12 на оперативно-технічне обслуговування (далі - Договір).

Сторонами неодноразово вносились зміни до Договору, шляхом погодження та підписання Додаткових угод до Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.03.2013), виконавець зобов'язується здійснювати оперативне обслуговування електрообладнання (далі - послуги), яке знаходиться на балансі, замовника, а замовник зобов'язується своєчасно приймати та сплачувати послуги на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, об'єктом, який підлягає обслуговуванню є: трансформаторна підстанція 6441 (далі -ТП) з двома трансформаторами, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 24/10 ; та кабельна лінія (далі - KJI) 10 кВ.

Положеннями п. 3.5 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.02.2010), замовник зобов'язується до 4-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, передбачені п.1.1. цього Договору, підписати та повернути наданий виконавцем акт виконаних робіт або надати мотивовану письмову відмову від його підписання. У випадку ненадання мотивованої письмової відмови та не підписання акту виконаних робіт у терміни, передбачені цим пунктом, роботи вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов цього Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.03.2013), вартість послуг з оперативного обслуговування, передбачених п. 1.1. цього Договору, згідно з Додатками до цього Договору, які є невід'ємною його частиною, складає: на місяць: 545,42 грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 109,08 грн. Разом з ПДВ - 654,50 грн.

Умовами п. 4.2 Договору встановлено, що замовник зобов'язується протягом 3 робочих днів з дати підключення електрообладнання до мереж електропостачання оплатити вартість послуг, передбачених п.1.1. цього Договору, що надаватимуться в першому місяці у розмірі, передбаченому п.4.1.2 цього Договору. Вартість послуг, наданих у кожному наступному місяці, сплачується замовником шляхом 100% авансового платежу в термін до 6 числа місяця, в якому надаватимуться послуги.

Між сторонами були погоджені та підписані Додатки до Договору, зокрема Калькуляції вартості виконання робіт та Розрахунки вартості оперативного обслуговування.

Договір набуває чинності з дати підписання його обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань сторонами (п. 9.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги за період з вересня 2013 по листопад 2014 на загальну суму 9817,50 грн., що підтверджується дублікатами актів виконаних робіт з оперативного обслуговування електрообладнання до Договору та записами з журналу РЕМ.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідачем не було оплачено вартість наданих послуг.

Позивач звертався до відповідача із претензіями від 04.11.2014 вих. № 030/43/3-12235, від 30.05.2014 вих. № 030/43/3-6009, у яких вимагав сплатити заборгованість, однак вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 9817,50 грн. У судовому порядку, а також інфляційні втрати, 3% річних, пеню у зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору надано послуги відповідачу за період з вересня 2013 по листопад 2014 на загальну суму 9817,50 грн., що підтверджується дублікатами актів виконаних робіт.

За приписами частини третьої статті 212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Як передбачено пунктом 3.5 Договору, у випадку ненадання відповідачем мотивованої письмової відмови та не підписання актів виконаних робіт у терміни, передбачені Договором, роботи вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов Договору.

Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано факт того, що позивачем були надані послуги щодо проведення оперативно-технічного обслуговування електрообладнання, яке знаходиться на балансі відповідача на загальну суму 9817,50 грн., а також не надано вмотивованої відмови від підписання вказаних актів, суд вважає, що позивачем було належним чином виконані умови Договору та надано відповідачу відповідні послуги.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.2 Договору, вартість послуг, наданих у кожному наступному місяці, сплачується замовником шляхом 100% авансового платежу в термін до 6 числа місяця, в якому надаватимуться послуги.

Враховуючи положення п. 4.2 Договору, а також дублікати актів наданих послуг, строк виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором на момент звернення з позовом до суду настав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач у строки, визначені п. 4.2 Договору, оплату наданих позивачем послуг у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, заборгованість за вказаним договором складає 9817,50 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 9817,50 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу.

Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення 2862,67 грн. пені.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте позивачем у розрахунку суми пені не враховані зазначені приписи ГК України.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати передбачена сторонами у пункті 5.1 Договору: у випадку наявності боргу на 1 число місяця, наступного за звітним, замовник зобов'язується сплатити на користь виконавця пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з першого дня місяця, наступного за звітним, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що останній є невірним. Оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені (п. 5.1 Договору), не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, а також пеню нараховано не по кожному акту окремо, а шляхом наростаючого підсумку.

За перерахунком суду, здійсненим відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, розмір пені становить 1111,40 грн., а тому вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 318,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4878,90 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що розмір 3% річних становить 315,07 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню; розрахунок інфляційних втрат є арифметично невірним. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлений позивачем. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 4878,90 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218,00 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 16, код 13670050) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, код 00131305) 9817,50 грн. основного боргу, 1111,40 грн. пені, 315,07 грн. 3% річних, 4878,90 грн. інфляційних втрат та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2016.

Суддя С.О. Турчин