РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/32295/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром"

про стягнення 188 626,62 грн.

Представники сторін:

від позивача: Грибець В.А. - представник за довіреністю № 879/22 від 18.12.2015 року;

від відповідача: Зайнудінов А.М. - представник за довіреністю № 2-09-2014 від 22.09.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції публічного акціонерного товариства "Центренерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" стягнення 188 626,62 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладений договір №17/5/490 від 10.06.2014 року на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання.

На виконання умов договору відповідачем виконано роботи згідно актів на загальну суму 1 999 999,74 грн.

На виконання умов договору позивачем сплачені кошти за виконані роботи на суму 1 952 223,42 грн.

Влітку 2014 року Державною фінансовою інспекцією України була проведена позапланова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності ПАТ «Центренерго» за період 01.01.2014 року по 31.12.2014р. а також, було перевірено і виконання договору №17/5/490 від 10.06.2014р.

В ході проведення зустрічної звірки встановлено завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 188 626,62 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача збитків у розмірі завищеної вартості невиконаних робіт по договору на загальну суму 188 626,62 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

19.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

29.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судовому засіданні 01.02.2016 року представник позивача не підтримав клопотання щодо залучення Державної фінансової інспекції України в якості третьої особи без самостійних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2016 року.

В судовому засіданні 16.02.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

10.06.2014 року між публічним акціонерним товариством "Центренерго" Трипільська ТЕС ПАТ "Центренерго" (яка є відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго») (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ізодром" (виконавець) укладено договір №17/5/490 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання.

Згідно з статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов'язується у 2014 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені у додатках до цього договору/ надалі - роботи/, а замовник - прийняти і оплатити роботи.

Ціна цього договору зазначена у додатку до договору (п. 3.1 договору).

Так, відповідно до договірної ціни (додаток №3 до договору) загальна ціна договору становить 1 999 999,74 грн.

Згідно з п.3.2 договору, безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком до даного договору.

Кошторис (калькуляція), передбачений додатком до договору є твердим (п.3.3 договору).

Відповідно до ч.2 та ч.3 статті 844 ЦК України кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що відповідно до ч.3 ст. 845 ЦК України, сторони досягли домовленості про те, що якщо фактичні витрати виконавця є меншими від тих, які передбачені кошторисом, виконані роботи оплачуються виконавцю за фактичними витратами (тобто, заощадження залишаються у власності замовника).

Відповідно до ч.4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Згідно з п.5.4 договору, здавання-приймання виконаних робіт за договором оформлюється шляхом підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі робіт протягом 5 робочих днів з моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовність результатів робіт до приймання.

На виконання умов договору відповідачем виконано роботи на загальну суму 1 999 999,74 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт (формою КБ-2в), а саме:

- №1 за серпень 2014 року на суму 18 425,96 грн.;

- № 1-1 за серпень 2014 року на суму 562 157,10 грн.;

- № 1 за грудень 2014 року на суму 84 155,44 грн.;

- № 1-1 за грудень 2014 року на суму 1 269 975,72 грн.;

- № 2-1 за грудень 2014 року на суму 17 509,20 грн.;

- №1 за лютий 2015 року на суму 47 776,32 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін, що свідчить про те, що позивачем прийнято роботи без будь-яких зауважень.

Роботи за цим договором вважаються переданими замовнику з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі робіт без зауважень (п.5.10 договору).

Частинами 1-3 статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

На виконання умов договору позивачем сплачено кошти на загальну суму 1 952 223,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- №t/3004 від 20.10.2014 року на суму 580 583,06 грн.;

- №t/170 від 21.01.2015 року на суму 300 000,00 грн.;

- №t/170 від 23.01.2015 року на суму 800 000,00 грн.;

- №t/952 від 20.03.2015 року на суму 271 640,36 грн.;

Державною фінансовою інспекцією України проведено позапланову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «Центренерго» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. Крім іншого було перевірено і виконання договору №17/5/490 від 10.06.2014 року.

Державною фінансовою інспекцією України була проведена зустрічна звірка документів по виконанню договору, що обліковуються в ТОВ «Ізодром». Співставленням даних підсумкової відомості ресурсів з наданими до зустрічної звірки первинними та бухгалтерськими документами про ціни придбання будівельних матеріалів, встановлено, що внаслідок недотримання вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996, п. 4.4 договору від 10.06.2014 року № 17/5/490 до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2014 року та актів змонтованого обладнання № 1-1 за серпень 2014 року № 1-1, 2-1 за грудень 2014 року безпідставно включено вартість будівельних матеріалів, устаткування по завищеним цінам, чим документально не підтверджено прямі витрати в розмірі 52 247,90 гривень без ПДВ (62 697,48 гривень з ПДВ).

Крім того, співставленням даних підсумкової відомості ресурсів з наявними первинними та бухгалтерськими документами щодо придбання та списання будівельних матеріалів, встановлено, що внаслідок недотримання вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996, п. 4.4 договору від 10.06.2014 року № 17/5/490 до актів приймання виконаних будівельних робіт № 1 за серпень, грудень 2014 року та актів змонтованого обладнання № 1-1 за серпень 2014 року № 1-1, 2-1 за грудень 2014 року при відсутності первинних та бухгалтерських документів безпідставно включено вартість будівельних матеріалів, устаткування, чим документально не підтверджено прямі витрати в розмірі 102 878,97 гривень без ПДВ (109 952,90 гривень з ПДВ).

Також, внаслідок недотримання вимог Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95, Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996 та при відсутності підтверджуючих бухгалтерських документів ТОВ «Ізодром», до акту приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2014 року по договору безпідставно включено витрати на заробітну плату робітників-будівельників/монтажників на загальну суму 2 061,98 гривень без ПДВ.

Таким чином, встановлено завищення вартість виконаних робіт на суму 227 668,78 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів вих. №05-5167 від 21.10.2015 року в якій вимагав повернути кошти в сумі 227 667,80 грн.

Звертаючись з позовом до господарського суду міста Києва, позивач зазначає, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не поставив до відома позивача про дійсну вартість використаних ним матеріалів, устаткування та затрат при виконанні умов договору №17/5/490 від 10.06.2014 року, поставив продукцію, частина якої не обліковується в бухгалтерському обліку ТОВ «Ізодром», завищив розмірі заробітної плати своїх працівників та отримав від позивача кошти по виконанню умов договору в більшому обсязі ніж фактично витраченого ТОВ «Ізодром» по виконанню договору. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі завищеної вартості виконаних робіт по договору №17/5/490 від 10.06.2014 року в розмірі 188 626,62 грн. (52 247,90 грн. + 102 878,97 грн. + 2 061,98 грн. = 157 188,85 грн. з урахування ПДВ * 20% = 188 626,62 грн.).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на акт Державної фінансової інспекції України проведення позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Центренерго» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, який носить рекомендаційний характер, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, наведену в постанові № 3-69гс12 від 22.01.2013 р., відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2013 зі справи № 922/1609/13.

Кріт того, заявлена позивачем до стягнення сума за правовою природою не є збитками, оскільки прямих збитків у вигляді втраченого, пошкодженого майна він не зазнав, додаткові витрати на виконання робіт не поніс.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відсутня встановлена належним чином вина відповідача в заподіянні позивачу збитків та не встановлено складу господарського правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення збитків в розмірі 188 626,62 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 26.02.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий