ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 916/227/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача: Мирошниченка М.А. та суддів: Воронюка О.Л. і Лашина В.В.

(склад колегії суддів сформовано на підставі п автоматизованого розподілу справи між суддями)

при секретарі судового засідання - Станковій І.М.

за участю представників:

ТОВ „ТрансБрокЛогістік" -Балахтін І.М. (на підставі довіреності),

ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.02.2016 р. по справі № 916/227/16 про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2016 р. ухвалою господарського суду Одеської області у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" (вх. № 44-3/16 від 01.02.2016р.) про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на майно - відмовлено. (а.с. 91-93)

Приймаючи зазначену ухвалу суд першої інстанції послався на приписи ст. 43-1, 43-2, 43-4 та зазначив, що заявником не було доведено суду наявність обставин, визначених ст. 43-1 ГПК України як підстави для вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на належне ОСОБА_3 майно, а саме на: транспортні засоби автомобіль вантажний бортовий тентований DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_3, білого кольору, а також на причіп тентований JANNERT А370043, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, сірого кольору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду Одеської області від 03.02.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" (далі скаржник або ТОВ «Транс БрокЛогістік») звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд в той же суд в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог викладених в апеляційній скарзі скаржник послався на приписи норм чинного законодавства України та зазначив, що судом порушено строк розгляду заяви, оскільки заяву подано 01.02.2016 р., а її розглянуто 03.02.2016 р.. Крім того, суд повідомив особу до якої просилось вжити запобіжні заходи, що суперечить приписам ч. 2 ст. 43-4 ГПК України.

Також скаржник зазначив, що ФОП ОСОБА_3 як експедитор (перевізник) не виконав свої зобов'язання щодо збереження вантажу замовника - ТОВ «Транс БрокЛогістік», що призвело до втрати та пошкодження вантажу.

Втрата та пошкодження вантажу сталась внаслідок пожежі в кузові автомобіля DAF реєстраційний номер НОМЕР_1, викликаної грубим порушенням заходів пожежної безпеки водієм перевізника - ОСОБА_5, що підтверджується поясненнями останнього, службовою запискою компетентних органів Болгарії №35 від 20.01.2016, а також відповідними фотографіями.

Таким чином, ТОВ «Транс БрокЛогістік» обґрунтовано вважає, що його права були порушенні безвідповідальними діями експедитора (перевізника) та має намір звернутися до господарського суду з позовом про захист свого порушеного права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд якої призначено на 01.03.2016 р. о 12:30, зобов'язано ТОВ „ТрансБрокЛогістік" надати у судове засідання оригінал квитанції №1Р087D від 08.02.2016 р. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги та оригінал фіскального чеку № 3739 від 08.02.2016 р. про направлення копії апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3, про що всі учасники процесу були належним чином повідомлені.

У письмовому відзиві на скаргу ФОП ОСОБА_3 просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник скаржника в усних поясненнях наданих суду просив суд задовольнити скаргу, ухвалу місцевого господарського суду скасувати та направити справу на розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Представник ФОП ОСОБА_3 в усних поясненнях наданих суду просив суд ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини постанови.

Заслухавши усні пояснення представників учасників процесу, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи 01.02.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" (далі по тексту - ТОВ „ТрансБрокЛогістік") звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.) шляхом накладення арешту на належне останньому на праві власності майно, а саме: автомобіль вантажний бортовий тентований DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_3, білого кольору, а також на причіп тентований JANNERT А370043, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, сірого кольору.

В обґрунтування поданої заяви ТОВ „ТрансБрокЛогістік" посилається на факт порушення ОСОБА_3 власних зобов'язань за укладеним між сторонами договором про транспортно-експедиційне обслуговування № 14-01/2016 від 14.01.2016р. та заявки на надання транспорту до нього від 14.01.2016р. в частині забезпечення перевезення та доставки на адресу заявника водонагрівачів електричних у кількості 670 одиниць, що були придбані ТОВ „ТрансБрок Логістик" у компанії „LEOV KOMPANI", Македонія.

Зокрема, заявник звертає увагу на те, що під час прийняття доставленого ОСОБА_3 товару було виявлено недостачу водонагрівачів електричних у кількості 337 шт. та пошкодження водонагрівачів внаслідок пожежі у кількості 60 шт. За твердженнями заявника, розмір шкоди, завданої ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов'язань у спірних правовідносинах, складає 10 878 євро, що еквівалентно 303 605,00 грн. При цьому, за твердженнями ТОВ „ТрансБрокЛогістік", ОСОБА_3 ухиляється від компенсації розміру завданої шкоди у добровільному порядку.

Статтею 43-4 Господарського процесуального кодексу України встановлений порядок розгляду заяви про вжиття запобіжних заходів.

Заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд обов'язково залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами.

У разі обґрунтованої вимоги заявника заява про вжиття запобіжних заходів розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Господарський суд має право вимагати від заявника додати до заяви будь-який наявний у нього доказ про порушення або загрозу порушення його прав.

Господарський суд може зобов'язати заявника забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню запобіжними заходами, яка вноситься на депозит господарського суду. Розмір застави визначається господарським судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим від розміру заявленої шкоди.

Про вжиття запобіжних заходів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначає обрані запобіжні заходи, підстави їх обрання, порядок і спосіб їх виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копії ухвали надсилаються заявнику та особі, щодо якої мають бути вжиті запобіжні заходи, негайно після її винесення. У разі винесення ухвали за участю заявника без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, негайно після її виконання.

У разі відсутності підстав, встановлених статтею 43 1 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Як свідчать матеріали справи заяву про застосування запобіжного заходу подано до місцевого господарського суду 01.02.2016 р. (Вх. № 4-3/16), до подання позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2016 р. вказану заяву прийнято та призначено до розгляду на 03.02.2016 р. о 15.00.

Проте скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції розглянув його заяву про вжиття запобіжних заходів з порушення приписів ст. 43 4 ГПК України, а саме розглянувши заяву більш ніж у дводенний строк.

Враховуючи, що нормою ст. 43 4 ГПК України встановлено, що заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції розглянув заяву про вжиття запобіжних заходів в дводенний строк, який встановлений ст. 43 4 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутнє порушення норм процесуального права з боку суду першої інстанції, щодо розгляду заяви.

Щодо повідомлення місцевим господарським судом ФОП ОСОБА_3 у телефонному режимі, про день, час та місце розгляду заяви ТОВ „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на майно, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, ст. 43 4 ГПК України встановлено, що заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд обов'язково залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами.

У пункті 7 Інформаційного листа, Вищого господарського суду, від 20.04.2007, № 01-8/251 "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" зазначено, що частина перша статті 43 4 ГПК зобов'язує господарський суд повідомити заінтересованих осіб про розгляд судом заяви про вжиття запобіжних заходів. У зв'язку з цим необхідно мати на увазі таке.

Повідомлення заінтересованих осіб про час і місце розгляду заяви здійснюється господарським судом шляхом винесення відповідної ухвали з додержанням вимог статті 86 ГПК, а в разі необхідності - також шляхом надіслання телефонограми, телетайпограми, використання засобів електронного зв'язку тощо (див. також абзац другий пункту 14 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 N 04-5/1107 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Що ж до заінтересованих осіб, то в розумінні статті 43 4 ГПК ними в будь-кому разі є заявник і особа, щодо якої він просить вжити запобіжних заходів.

З огляду на конкретні обставини, наведені у заяві про вжиття запобіжних заходів, до числа таких осіб можуть бути віднесені також такі особи:

- у яких знаходиться доказ, що його вимагає витребувати заявник;

- яким належить приміщення, що підлягає оглядові;

- у власності чи у користуванні яких перебуває майно, на яке заявник вимагає накласти арешт;

- інші особи, прав або охоронюваних законом інтересів стосується розгляд заяви про вжиття запобіжних заходів.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції винесено ухвалу про прийняття заяви ТОВ „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на майно, якою розгляд заяви призначено на 03.02.2016 р. о 15.00.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що 02.02.2016 р. господарський суд першої інстанції повідомив ФОП ОСОБА_3 про прийняття заяви ТОВ „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на майно, у телефонному режимі, про що свідчить телефонограма наявна в матеріалах справи. (а.с. 87)

Приймаючи до уваги норми чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку місцевий господарський суд дійшов процесуально правильного висновку щодо повідомлення ФОП ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду заяви ТОВ „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів, оскільки ця заява безпосередньо стосується майна ОСОБА_3, на яке просить накласти арешт заявник, а тому ФОП ОСОБА_3 заінтересованих осіб, яку требу повідомляти про розгляд заяви.

Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи скаржника щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме повідомлення ФОП ОСОБА_3 про розгляд заяви про вжиття запобіжних заходів, не приймаються до уваги, оскільки за приписами ч. 2 ст. 43 4 ГПК України мається на увазі, що суд має право не повідомляти особу щодо якої застосовується запобіжний захід, однак це не обов'язок і у разі повідомлення такої особи це не буде порушенням, а тому доводи скаржника не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Оцінюючи доводи скаржника стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, суд апеляційної інстанції зазначає, наступне.

Як передбачено ст. 43-1 ГПК України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених ст. 43-2 Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Перелік видів запобіжних заходів встановлений ст. 43-2 ГПК України, згідно з якою запобіжні заходи включають: 1) витребування доказів; 2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; 3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб. Зазначений перелік є вичерпним.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 43-3 ГПК України передбачено, що заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про необхідність вжиття запобіжних заходів, господарський суд повинен встановити підстави вжиття запобіжних заходів, а саме: обставини, які викликають у заявника побоювання, що подача потрібних для нього доказів стане згодом неможливою чи утрудненою; обставини, які підтверджують порушення прав заявника, або його уявлення про загрозу порушення цих прав та реальність такої загрози. При цьому заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Відповідно до п. 4, 9 Інформаційного листа "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" від 20.04.2007 р. N 01-8/251 заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, у тому числі доказів наявності у нього права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт тощо). У вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК України; імовірності настання обставин, зазначених у ст. 43-1 ГПК України; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Як свідчать матеріали справи та це вірно встановив суду першої інстанції, обставини з якими заявник пов'язує необхідність вжиття запобіжних заходів у вигляді нестачі придбаних імпортних водонагрівачів, перевезення яких здійснював ОСОБА_3, були виявлені 26.01.2016 р., що підтверджується: актом про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 26.01.2016 р.; актом про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 26.01.2016 р.; актом про розбіжності від 26.01.2016р.; висновком експерта Одеської регіональної торгово-промислової палати № УТЕ-126 від 27.01.2016р., тобто за 6 днів до моменту звернення до суду із даною заявою.

Заявник зазначає, що у випадку не накладення арешту на майно ОСОБА_3, що на теперішній час знаходиться на території м. Одеси, а саме на спірні транспортні засоби, вказана особа матиме можливість їх вільно відчужити з метою уникнення майнової відповідальності перед позивачем.

Проте, в порушення вимог ст. 43-1 ГПК України, заявником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, будь-яких доказів які б підтверджували б вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на відчуження належного йому майна з метою уникнення майнової відповідальності перед заявником. Більш того, з моменту виявлення обставин, якими заявник обґрунтовує порушення власних прав, минув зовсім незначний проміжок часу, у зв'язку з чим, нездійснення ОСОБА_3, добровільного відшкодування суми завданих збитків протягом такого періоду не може бути кваліфіковане як умисне ухилення від відповідальності.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що скаржник не довів суду наявність обставин, визначених ст. 43-1 ГПК України як підстави для вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на належне ОСОБА_3 майно, а саме на: транспортні засоби автомобіль вантажний бортовий тентований DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_3, білого кольору, а також на причіп тентований JANNERT А370043, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_4, сірого кольору, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Як зазначалось вище скаржник не довів суду помилковість прийняття місцевим господарським судом ухвали, а також не надав суду докази які підтверджують уникнення ФОП ОСОБА_3 від майнової відповідальності, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 03.02.2016 р. по справі № 916/227/16 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" про вжиття запобіжних заходів - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ТрансБрокЛогістік" - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

В.В. Лашин