ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа №922/5762/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №15 від 07.12.2015 року; ОСОБА_2, за довіреністю №20 від 07.12.2015 року;

відповідача ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 09.11.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота», м.Харків, (вх.№305Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота», м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна», м.Ізюм, Харківська область,

про стягнення 55375,66 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 ворота» звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна», в якому просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №09 на кредитну лінію (невідновлювальну) у розмірі 55375,66 грн., з яких: прострочена заборгованість за відсотками в сумі 24556,45 грн., пеня за простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 25339,27 грн. та пеня за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі 5479,94 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за користування кредитом за договором №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 року.

09.11.2015 року позивач надав заяву про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №09 на кредитну лінію (невідновлювальну) за період з 23.01.2015 року по 14.10.2015 року, яка станом на 15.10.2015 року становить 48976,68 грн., з яких: прострочена заборгованість за відсотками в сумі 24556,45 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.10.2015 року, пеня за простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 22465,95 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року, а також пеня за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі 1954,28 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 (суддя Ольшанченко В.І.) зменшені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» пеню за простроченою заборгованістю за кредитом за договором №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 року за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 22465,95 грн. та пеню за простроченою заборгованістю за відсотками за цим же договором за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 1954,28 грн. та судовий збір в сумі 537,13 грн.

Позивач з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки до моменту сплати відповідачем своєї заборгованості за прийнятим судовим рішенням в межах справи №922/954/15, кредитна заборгованість залишалась не погашеною та продовжувалось нарахування відсотків та пені в силу умов кредитного договору, а саме: з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року включно в розмірі 48976,68 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

26.02.2016 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№2282), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 29.02.2016 року оголошувалась перерва до 02.03.2016 року.

До початку судового засіданні 02.03.2016 року позивач надав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення (вх.№2439), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.03.2016 року представники апелянта підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 24.12.2013 року між ПАТ «ОСОБА_4 ворота» (позивач у справі) та ТОВ «Грол України» (позичальник, відповідач у справі) був укладений договір №09 про надання кредиту за овердрафтом, за яким банк (позивач), за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується з 24 грудня 2013 року по 15 грудня 2014 року надати позичальнику (відповідачу) кредит у формі овердрафта: здійснювати списання коштів з поточного рахунку №2511 позичальника за його платіжними дорученнями понад їх залишок на указаному рахунку в сумі 150000,00 грн. (ліміт), а позичальник (відповідач) зобов'язується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 15 грудня 2014 року та сплачувати проценти за користування ним відповідно до нижченаведеного:

- за наявності безперервного дебетового залишку від 1 до 30 днів включно - 12%;

- за наявності безперервного дебетового залишку від 31 днів і більше - 24%.

Відповідно до п. 2.1 договору за користування кредитом банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок №2511, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок №2511.

Згідно п. 2.3 кредитного договору проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Пунктом 2.4 договору сторони визначили, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до договору), проценти сплачуються позичальником за ставкою, на 20 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

Відповідно до п. 4.2.1 вказаного вище договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 4.2.4 договору позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти та неустойку незалежно від настання строку виконання зобов'язання у випадках, зокрема, невиконання позичальником своїх зобов'язань зі сплати кредиту або процентів.

Пунктом 6.2 цього ж договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.04.2015 року господарським судом Харківської області по справі №922/954/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна» прийнято рішення, яким позов про стягнення 114658,83 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» заборгованість за договором про надання кредиту овердрафтом від 24.12.2013 року у розмірі 114658,83 грн., яка складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 108094,86 грн., суми простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 3387,96 грн., пені за прострочення заборгованості за кредитом в розмірі 3068,04 грн., пені за прострочення заборгованості по відсоткам в розмірі 107,97 грн.

Також, стягнуто з ТОВ «Грол Україна» на користь державного бюджету України 2293,18 грн. судового збору.

21.04.2015 року на виконання вищевказаного рішення були видані відповідні накази.

Відповідач оплатив заборгованість по кредитному договору №09 від 24.12.2013 року згідно наказу №922/954/15 в загальній сумі 114658,83 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №479 від 30.07.2015 року на суму 19110,00 грн., №499 від 20.08.2015 року на суму 19110,00 грн. та №509 від 09.09.2015 року на суму 76438,83 грн.

10.09.2015 року відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за наказом від 21.04.2015 року по справі №922/954/15 у звязку з фактичним його виконанням в повному обсязі.

У звязку з тим, що рішення господарського суду Харківської області про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 114658,83 грн. виконувалось боржником поступово, шляхом перерахування грошових коштів через державну виконавчу службу, окремими платежами, а тіло кредиту залишалось не погашеним до 14.09.2015 року включно, виникла заборгованість за новий період з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року включно в розмірі 48976,68 грн.

Заборгованість в розмірі 48976,68 грн. складається з суми простроченої заборгованості за відсотками 24556,45 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року; пені за простроченою заборгованістю за кредитом 22465,95 грн., за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року, пені за простроченою заборгованістю за відсотками 1954,28 грн., за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість виконання договору сторонами.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 598 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України, зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи той факт, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108094,86 грн. погашалась поступово, а саме трьома платежами: 15722,04 грн. від 06.08.2015 року, 19110,00 грн. від 27.08.2015 року, 73262,82 грн. від 15.09.2015 року, новий період користування кредитними коштами склав сім місяців та двадцять три дні, а саме: з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року.

Як вже зазначалося, умовами договору, п. 2.1., п. 2.2. кредитного договору передбачено порядок та строки нарахування відсотків. При цьому, у п. 2.3. кредитного договору сторони узгодили, що проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Таким чином, керуючись нормами чинного законодавства та умовами кредитного договору, враховуючи обставини погашення кредиту, позивачем заявлено до стягнення прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 24556,45 грн. за період з 23.01.2015 року (з дня наступного, після заявлених та задоволених до стягнення сум в межах справи №922/954/15) по 14.09.2015 року (день фактичного повернення кредиту (тіла кредиту).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованість за відсотками посилався на те, що позивач не надав на вимогу суду письмового уточнення позовних вимог щодо періодів сум, що стягуються з відповідача, обґрунтований розрахунок суми позову та докази відправки їх відповідачу, а в обов'язки господарського суду не входить вирахування суми коштів за відповідний період.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими доводами суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні розрахунки позивача та докази в підтвердження заявлених вимог, зокрема, розрахунок кредитної заборгованості, виписки по особовим рахункам відповідача.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обовязків за кредитним договором №9 від 24.12.2013 року щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів і правомірно, що підтверджується обставинами справи, та вірно розраховано заявлену до стягнення прострочену заборгованість за відсотками, а суд першої інстанції самоухилившись від дослідження обставин справи в повному обсязі та перевірки наявних розрахунків, дійшов неправомірного висновку про відмову в задоволені таких вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1.1 договору №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 р. сторони визначили, що у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки на рахунок №0001. У разі, якщо заборгованість позичальника перед банком виражена в іноземній валюті - розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені.

Згідно з п. 6.9 вказаного договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

Позивач нарахував відповідачу пеню за простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 22465,95 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року та пеню за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі 1954,28 грн. за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши нарахування позивача, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 22465,95 грн. пені за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року та 1954,28 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками в сумі за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення на вищевказані обставини уваги не звернув, у звязку з чим дійшов до необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 року зазначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому, господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Натомість, місцевий господарський суд, всупереч вищевказаного положення, у резолютивній частині оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог, не вказав про відмову в позові щодо стягнення простроченої заборгованості за відсотками.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та прийняв рішення з порушенням норм права, через що таке рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 підлягає частковому скасуванню, з прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, п. 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення підлягає зміні з вірним визначенням сум, які підлягають стягненню.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, часткове скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нового про задоволення позову в повному обсязі, то у відповідності до ст. 49, ч.2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, п.2, 4 ст. 103, п. 1, 3 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2016 року по справі №922/5762/15 змінити та викласти його в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна» (64303, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Калініна, буд. 12. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» (61166, м. Харків, пр. Леніна, буд. 36. Код ) прострочену заборгованість за відсотками в сумі 24556,45 грн. за договором №09 про надання кредиту за овердрафтом від 24.12.2013 року за період з 23.01.2015 року по 14.09.2015 року, пеню за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 22465,95 грн. та пеню за простроченою заборгованістю за відсотками за цим же договором за період з 23.01.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 1954,28 грн. та судовий збір в сумі 1218,00 грн.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грол Україна» (64303, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Калініна, буд. 12. Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» (61166, м. Харків, пр. Леніна, буд. 36. Код ) 1339,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 04 березня 2016 року

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Черленяк М.І.