ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р.Справа № 922/6650/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 14-94 від 18.04.14 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. №159/1 від 03.03.14 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" "Котельні лікарняного комплексу" пеню в сумі 170660,84 грн., 3% річних в сумі 26799,15 грн., інфляційні втрати в сумі 283572,15 грн. та 7215,48 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 1669/14-ТЕ-32 від 25.11.13 р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 25.01.16 р. по 09.02.16 р. для надання сторонами додаткових документів.

25.01.16 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував та зазначив, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений за спірним договором.

09.02.16 р. відповідач надав додаткові заперечення на позов, в яких зазначив, що укладення та належне виконання договорів про організацію взаєморозрахунків унеможливлює стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та зазначив, що спільні протокольні рішення та договори про організацію взаєморозрахунків не змінюють зобов'язання сторін за договором купівлі-продажу природного газу № 1669/14-ТЕ-32 від 25.11.13 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.02.16 р. підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

25 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (відповідач, покупець) був укладений договір № 1669/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу (далі - договір)(а.с. 17), відповідно до умов якого, продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.3 спірного договору, приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками сторін три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість (п. 3.4 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3173578,06 грн., що підтверджуються відповідними актами приймання - передачі природного газу (а.с. 25-31), які були підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем газу належним чином не виконував, за поставлений газ вчасно не розраховувався, що підтверджується довідкою про операції (а.с. 34) та реєстром прийнятих платежів. На час звернення до суду, борг по оплаті газу був відсутній, але несвоєчасна оплата стала підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

В той же час, згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2014р." в п. 24 статті 14 та в п. 2 статті 16 передбачено виділення субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

Порядок та умови надання у 2014 ропі субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» затверджені постановою КМ України, від 29.01.2014, № 30.

На виконання цих нормативних актів, між позивачем та відповідачем разом з уповноваженими органами виконавчої влади та Державної казначейської служби був укладений договір № 405/30 від 25.09.2014р. (а.с. 55) про організацію взаєморозрахунків на суму 1372322,64 грн., згідно з п.7 якого, відповідачем сплачується заборгованість за спожитий природній газ по договору від 25.11.2013р. № 1669/14-ТЕ-32, що є предметом даного судового спору, в розмірі 1316082,64 грн. за рахунок субвенції.

Умови вищевказаного договору були виконані сторонами належним чином, 13.10.2014 р. TOB "Котельні лікарняного комплексу" погасило заборгованість за природний газ в сумі 1316082,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4/4 від 13.10.2014 р. та не заперечується в розрахунках позивача (а.с. 61).

Крім того, між позивачем та відповідачем разом з уповноваженими органами виконавчої влади та Державної казначейської служби був підписаний договір №1642/30 від 26.12.2014р. (а.с.58) про організацію взаєморозрахунків на суму 302951,00 грн., згідно з п.7 якого, відповідачем сплачується заборгованість за спожитий природній газ по договору від 25.11.2013р. № 1669/14-ТЕ-32, що є предметом даного судового спору, в розмірі 302951,00 гри. за рахунок субвенції.

Умови зазначеного договору були виконані сторонами належним чином, 30.12.2014 р. TOB "Котельні лікарняного комплексу" погасило заборгованість за природний газ в сумі 302951,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11/4 від 29.12.2014 р. (а.с. 62) та не заперечується в розрахунках позивача.

Крім того, відповідач надав спільні протокольні рішення № 76 від 20.01.2015р. (а.с. 64) та № 286 від 16.02.2015р. (а.с. 66), предметом яких є проведення та організацію взаєморозрахунків між 4 сторонами (позивачем, відповідачем, ГУДКСУ в Харківській області та Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

На виконання вищевказаних домовленостей по договору від 25.11.2013р. №1669/14-ТЕ-32, що с предметом даного судового спору, сплачено платіжним дорученням № 1/3 від 21.01.2015р. (проведено банком 28.01.2015р.) 313076 грн. (а.с. 63) та платіжним дорученням № 2/3 від 17.02.2015р. (проведено банком 24.02.2015р.) 228555,50 грн. (а.с. 65).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов спірного договору (п. 6.1), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Як вже було зазначено, позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого газу в обумовлений сторонами строк не виконав, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача пеню в сумі 170660,84 грн., 3% річних в сумі 26799,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 283572,15 грн.

Втім, суд вважає зазначені вимоги неправомірними, виходячи з наступного.

Так, вищезазначеними договорами про організацію взаєморозрахунків визначено порядок проведення взаєморозрахунків з погашення заборгованості за спожитий природний газ, згідно з договором від 25.11.2013 р. №1669/14- ТЕ-32.

Договори про організацію взаєморозрахунків укладені на підставі типового договору та мають однакову нумерацію пунктів.

Згідно з п. 13 договорів про організацію взаєморозрахунків, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором .

Підпунктом 2 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків передбачено, що сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

В пункті 15 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до спірного договору поставки природного газу. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна ситуація існує по проведенню розрахунків згідно спільних протокольних рішень № 76 від 20.01.2015р. та № 286 від 16.02.2015р., предметом яких є проведення та організацію взаєморозрахунків між 4 сторонами (позивачем, відповідачем, ГУДКСУ в Харківській області та Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Отже, уклавши вказані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у протокольних рішеннях.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 спірного договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків, які є чинними на момент розгляду справи, і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах по справам: № 3-105гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа №5011-1/1043-2012-42/528-2012), № 3-102гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа № 5011-35/1272-2012-42/527-2012), № 3-101гс14 від 30.09.2014 р. (господарська справа №5011-35/1533-2012-19/522-2012), 3-322гс15 від 01.07.2015р., 3-883гс15 від 07.10.15 р. (господарська справа №924/406/14)

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, твердження позивача, що спільні протокольні рішення та договори про організацію взаєморозрахунків не змінюють зобов'язання сторін за договором купівлі-продажу природного газу № 1669/14-ТЕ-32 від 25.11.13 р. не відповідають правовій позиції Верховного Суду України та підлягають відхиленню.

Як вже було зазначено, розрахунок за поставлений позивачем природний газ у період з січня по грудень 2014 року відбувся у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3