ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016р. Справа № 914/4340/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромстал України», м. Київ;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест», м. Львів;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №2101/16 від 21.01.2016р.);
від відповідача:не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

18.12.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромстал України» (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 21.12.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.01.2016р. Розгляд справи відклався на 01.02.2016р., 18.02.2016р. та 29.02.2016р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. Крім цього, на підставі клопотання позивача, суд ухвалою від 18.02.2016р. продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

23.02.2016р. від ТОВ «Ромстал України» на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 49125,92 грн. основного боргу, 3355,30 грн. 3% річних та 30359,21 грн. інфляційних втрат.

Суд, розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог приходить до висновку, що така не суперечить законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, докази її направлення відповідачу долучені до матеріалів справи, а відтак суд приймає заяву до розгляду.

Представник позивача в судове засідання зявився, зменшені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки з відстроченням платежу №2510/13, на виконання якого позивачем було передано відповідачу товар, загальною вартістю 88104,13 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався попередньо перерахувати постачальнику 30% вартості товару, а решту 70% - перерахувати протягом 10 робочих днів з дати підписання видаткової накладної. Проте, всупереч договору взяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконав, зокрема, не розрахувався в повному обсязі за одержаний товар, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 49125,92 грн. Крім цього, у звязку з неналежним виконанням покупцем умов договору, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Хирів-Рент-Інвест» 3355,30 грн. 3% річних та 30359,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. На електронну адресу суду представник відповідача направив заперечення на позов з додатком, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки сума богу є недостовірною, так як позивачем не враховано часткових оплат, а саме: 608,92 грн., сплачених 29.11.2013р. згідно накладної №РУ-0008952 від 28.10.2013р. та 10000,00 грн., сплачених 16.01.2015р. згідно накладної №РУ-0009077. Крім цього зазначає, що позивач не надав ні рахунків, ні специфікацій, які є невідємними частинами договору, а тому підстав для стягнення боргу немає.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.10.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки з відстроченням платежу №2510/13 (надалі Договір), за умовами п. 2.1. якого постачальник (позивач) у відповідності до умов цього договору зобовязується поставляти покупцеві товари, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товари у відповідності до положень цього договору.

У відповідності до пп. 3.3.1. п. 3.1. Договору, постачальник зобовязаний надати покупцеві належним чином оформлену видаткову накладну, що підтверджує поставку товару.

Судом встановлено, що на виконання зобов'язань за Договором позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 88104,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, зокрема, видатковою накладною №РУ-0008952 від 28.10.2013р. на суму 8466,05 грн. та видатковою накладною №РУ-0009077 від 30.10.2013р. на суму 79638,08 грн. Вказані накладні підписані представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

Згідно п. 5.1., 5.2., 6.1. Договору оплата за товар, що поставляється відповідно до цього договору, здійснюється покупцем на наступних умовах: 30% вартості товару попередня оплата; 70% вартості товару остаточний розрахунок за поставлений товар протягом строку, визначеного в п. 6.1. договору. Строк відстрочення платежу з оплати поставленого товару, за умови здійснення попередньої оплати, складає 10 (десять) робочих днів з дати підписання видаткової накладної.

З матеріалів справи, зокрема, довідки ПАТ «ІНГ Банк Україна» та банківських виписок по рахунку ТОВ «Ромстал Україна» господарським судом встановлено, що за одержаний товар відповідач розрахувався частково, а саме: за поставлений товар згідно видаткової накладної №РУ-0008952 від 28.10.2013р. відповідач перерахував 29.10.2013р. 2540,00 грн., за товар поставлений товар згідно видаткової накладної №РУ-0009077 від 30.10.2013р. 29.10.2013р. перераховано 22602,92 грн. та 30.10.2013р. 13835,29 грн.

У запереченнях на позов відповідач в свою чергу стверджує, що при розрахунку боргу відповідачем не враховано 608,92 грн., сплачених 29.11.2013р. та 10000,00 грн., сплачених 16.01.2015р., а тому розмір боргу є невірним.

На спростування тверджень відповідача представник позивача вказав, що сума в розмірі 608,92 грн. на рахунок позивача не поступала, натомість факт надходження на рахунок ТОВ «Ромстал Україна» грошових коштів в розмірі 10000,00 грн. представником не заперечувалася, проте останній зазначив, що такі дійсно не враховувалися при визначенні боргу. Вказане представник пояснив тим, що 10000,00 грн. враховані позивачем в якості оплати за товар, поставлений відповідачу поза межами даного Договору на підставі видаткової накладної №РУ-0009264 від 05.11.2013р., а також додав, що інших відносин поставки між сторонами крім поставок, які відбулися за Договором та видатковою накладною №РУ-0009264 від 05.11.2013р. не існувало.

Крім цього, представник позивача підтвердив, що після подання позовної заяви грошових коштів від відповідача в якості погашення боргу не надходило, розмір боргу не змінився.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що переданий товар у встановлений Договором строк, відповідачем оплачений повністю не був.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати відповідачем боргу в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Зі змісту п. 6.1. Договору вбачається, що остаточний розрахунок за одержаний товар мав бути здійснений покупцем протягом 10 робочих днів з дати підписання видаткової накладної.

Враховуючи наведене суд зазначає, що за товар, одержаний на підставі видаткової накладної №РУ-0008952 від 28.10.2013р. відповідач повинен був розрахуватися до 11.11.2013р. включно. За товар, поставлений згідно видаткової накладної №РУ-0009077 від 30.10.2013р. до 13.11.2013р. включно.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, поставлений товар оплачений відповідачем частково, до сплати за видатковою накладною №РУ-0008952 від 28.10.2013р. підлягає 5926,05 грн., за видатковою накладною №РУ-0009077 від 30.10.2013р. 43199,87 грн., всього 49125,92 грн.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в п. 6.1. Договору строк, кошти за одержаний товар сплачені у повному обсязі не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 49125,92 грн.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на неврахування позивачем оплат, проведених ТОВ «Хирів-Рент-Інвест» 29.11.2013р. на суму 608,92 грн. та 16.01.2015р. на суму 10000,00 грн., зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Крім цього, п. 2.4., 2.5. вказаного Положення передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських

операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналізуючи долучену до заперечень на позов копію картки рахунку:631: контрагенти:Ромстал Україна ТзОВ (яка на думку відповідача, свідчить про факт перерахування ним позивачу коштів в сумі 608,92 грн. 29.11.2013р.) на належність та допустимість доказу перерахування коштів, суд зазначає, що така в силу приписів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку не є первинним документом, оскільки не містить обовязкових реквізитів первинного документу, а тому не може підтверджувати факт господарської операції, а саме внесення коштів за поставлений товар.

На думку суду, долучена відповідачем копія картки рахунку є лише формою бухгалтерського обліку ТОВ «Хирів-Рент-Інвест» у зобов'язанні, а тому не може розглядатися судом, як доказ перерахування коштів. Інших доказів, які б підтверджували внесення відповідачем 29.11.2013р. коштів в розмірі 608,92 грн. останній надано не було.

З приводу не включення позивачем в розрахунок боргу грошових коштів в розмірі 10000,00 грн., внесених відповідачем 16.01.2015р., то суд відзначає таке.

З наявної в матеріалах справи довідки ПАТ «ІНГ Банк України» прослідковується, що призначенням платежу в розмірі 10000,00 грн. (який був внесений на рахунок позивача ТОВ «Хирів-Рент-Інвест») є оплата згідно рахунку, в т.ч. ПДВ 20% 1666,67 грн.

Водночас, з графи видаткових накладних (стягнення за якими є предметом даного спору) «Умови продажу» вбачається, що на платника покладався обовязок при оплаті вказувати номер та дату рахунку-фактури.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, зокрема, рахунок-фактура №РУ-0041134 від 28.10.2013р. на та №РУ-0041107 від 28.10.2013р. Оплачуючи частково одержаний товар (переданий на підставі видаткової накладної №РУ-0008952 від 28.10.2013р. та №РУ-0009077 від 30.10.2013р.) 29.10.2013р. та 30.10.2013р., відповідачем зазначалося призначення платежу, а саме оплата згідно рахунку №РУ-0041134 від 28.10.2013р., №РУ-0041107 від 28.10.2013р.

Враховуючи відсутність в призначенні платежу при перерахуванні коштів в сумі 10000,00 грн. номеру та дати рахунку, вказані кошти не можна розцінювати як такі, що внесені відповідачем на виконання зобовязань за Договором поставки з відстроченням платежу №2510/13 від 25.10.2013р.

Більше того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що факт надходження коштів від відповідача в розмірі 10000,00 грн. ТОВ «Ромстал Україна» не заперечується, проте, такі зараховані не за Договором, стягнення боргу за яким є предметом спору, а за поставлений відповідачу товар за видатковою накладною №РУ-0009264 від 05.11.2013р., стягнення за якою не є предметом даного позову.

Також суд відхиляє твердження відповідача про відсутність обовязку оплатити поставлений товар у звязку з відсутністю рахунків-фактур, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача як покупця від обов'язку оплатити поставлений товар. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГС України від 19.11.2014р. у справі №914/1559/14).

Більше того, рахунки-фактури на оплату за Договором були представлені позивачем та долучені судом до матеріалів справи.

Щодо тверджень відповідача про відсутність специфікації до Договору, як на підставу для відмови у позові суд зазначає, що специфікація це документ, що додається до договору поставки і його зміст характеризує предмет поставки, ціну, строки поставки та інші умови передбачені договором, а тому специфікація є підставою для поставки товару (як це передбачено п. 3.1. Договору), а не підставою для здійснення оплати за товар.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім основної суми боргу, позивачем заявлено до стягнення 3355,30 грн. 3% річних та 30359,21 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд прийшов до висновку, що такі нараховані позивачем правильно, а відтак підлягають стягненню з відповідача повністю в заявленому розмірі.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення повністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача боргу ТОВ «Ромстал Україна» сплачено 3859,52 грн. судового збору, згідно платіжного доручення №42476 від 26.11.2015р.

Оскільки кінцева ціна позову, яка була заявлена позивачем до стягнення складає 82840,43 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 1242,61 грн. Враховуючи наведене, позивач вправі після набрання рішенням законної сили, звернутися з відповідною заявою до господарського суду Львівської області та повернути зайво сплачену суму судового збору в розмірі 2616,91 грн.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1242, 61 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест» (82060, Львівська обл., Старосамбірський р-н, Львівська обл., м. Хирів, вул. Добромильська, 5, офіс 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромстал Україна» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4А; ) 49125,92 грн. основного боргу, 3355,30 грн. 3% річних, 30359,21 грн. інфляційних втрат та 1242,61 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.