ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 922/120/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед", м Київ
до Публічного АТ "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 7274,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від 31.12.2015 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 7274,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який сплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ухвалою суду від 19.01.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16.02.16р. було підписано розпорядження керівником апарата господарського суду Харківської області яким передбачено, що відповідно до п.3.1.13 "Положення про автоматичну систему документообігу суду призначити повторний автоматичний розподіл справи №922/120/16, у зв`язку з хворобою судді Ольшанченко В.І. та відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи призначено суддю Шарко Л.В.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Приймаючи до уваги абзац 4 п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р., а саме те, що у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 ГПК), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору. Продовження цього строку можливе у порядку і з підстав, зазначених у частині третій статті 69 ГПК.

Таким чином, строк розгляду справи 922/120/16 починається заново, а також спочатку починається перебіг строку вирішення спору.

17.02.16р. представник відповідача надав письмові заперечення проти позову в яких вказав, що відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, "При суброгації (заміна осіб у зобов'язанні) перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку... Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування". Представник позивача стверджує, що оскільки ДТП відбулася 31.01.2013 року, то термін позовної давності по даній події сплив 31.01.2016 року. Позивач вважає, що будь-яких поважних причин та їх доказів, що не залежали від Позивача, останній суду не надав.

18.02.16р. представник позивача надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, фактор здійснює фінансування клієнта, а клієнт в рахунок оплати послуг з фінансування передає факторові право вимоги до боржника. Первинними за договором факторингу є правовідносини з фінансування. А передача права вимоги є лише похідними правовідносинами, що виникають вже на підставі правовідносин з фінансування. За договором купівлі-продажу боргових зобов'язань, що міститься в матеріалах справи, продавець продає (переуступає) Покупцю права на регресні вимоги, а Покупець приймає такі Регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду. Отже, за вказаним договором Первинними правовідносинами є правовідносини з продажу права вимоги, а обов'язок оплати виникає вже на підставі переданого права вимоги, за передачу такого права.

В даному випадку, вважає позивач, Продавець не здійснює фінансування Покупця, а Продавець не оплачує вказане фінансування передачею права вимоги. Природа правовідносин за вказаним договором відрізняється від природи правовідносин за договором факторингу.

Враховуючи викладене, позивач вважає, договір купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 не є договором факторингу, оскільки даний договір не містить обов'язкової для договору факторингу умови, як то зазначення про передачу (або зобов'язання передати) однією стороною грошових коштів в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, та натомість обов'язку клієнта відступити факторові свого права грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позивачем не ведеться факторингова діяльність. Відтак, з огляду на умови та предмет Договору, даний Договір є договором купівлі - продажу, предметом, якого є боргові зобов'язання-вимоги, а не договором факторингу. Тому для виконання зобов'язань за вказаним договором Позивач не зобов'язаний мати ліцензію на надання фінансових послуг, оскільки предметом Договору є заміна кредитора у зобов'язанні іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що передбачено ст. 512 Цивільного кодексу України. При цьому, йдеться про передачу вже існуючого права, а тому такий правочин є відмінним від договору факторингу, до якого законом застосовуються додаткові вимоги та не потребує отримання ліцензії. Позивач також вказує, що аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного суду України від 10.07.2007 р. у справі № 26/347-06-6531, у постановах Вищого господарського суду України від 14.12.2011 р. у справі № 55/252 та від 13.03.2014 р. у справі №908/2768/13, в рішеннях Господарського суду м. Києва від 14.08.2014 р. у справі № 910/6109/14 та від 29.07.2014 р. у справі № 910/12443/14, а також в постанові Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р. у справі № 910/15192/14.

29.02.16р. представник позивача надав письмові пояснення з урахуванням відзиву відповідача, в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Заперечував проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні 29.02.16р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Заперечував проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Представник відповідача в судове засідання 29.02.16р. не з`явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

03.12.12р. між АТ "Страхова компанія "НОВА" (далі - Страховик) та ТО "ОТП Лізинг" (далі - Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу № 2723, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки Рeugeot 207, державний номер НОМЕР_1.

31.03.13 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу Daewoo Lanos TF699Р, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Винним у скоєнні вищезазначеної ДТП визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.13р.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, що керував Daewoo Lanos TF699Р, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Харківська муніципальна страхова компанія" за полісом АВ/4984144.

Внаслідок порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху транспортний засіб потерпілої сторони, ТОВ "ОТП Лізинг", був пошкоджений на суму 16274,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_1 № 2568 від 11.04.2013.

На виконання умов договору страхування та складеного страхового акту № 78 від 30.01.14р. АТ "СК"НОВА" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи в сумі 7274,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15620 від 30.01.2014 р.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є видом обовязкового страхування згідно пункту 9 статті 7 Закону України „Про страхування.

Пункт 3 частини 1 статті 988 ЦК України встановлює обовязок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Стаття 990 ЦК України зазначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положення ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначається, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Отже до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача в межах виплаченого страхового відшкодування.

В той же час, згідно положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у звязку з пошкодженням транспортного засобу Страховиком (Відповідачем) відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

Крім цього, згідно ст. 12 вищевказаного Закону, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Порядок оцінки розміру збитків визначається відповідно до положень "Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів" (Наказ Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 зі змінами та доповненнями). Відповідно положень вказаного документу, розмір матеріального збитку, пов'язаний з пошкодженням транспортного засобу має бути оформлений у вигляді висновку експерту або спеціаліста автотоварознавця, містити акт огляду ТЗ, калькуляцію вартості ремонту, розрахунок суми збитку тощо.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, АТ "СК "НОВА" набуває право вимоги до винної особи у ДТП, що відбулася 31.01.2013 р.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров 'ю, майну третьої особи.

Так, як цивільно-правова відповідальність водія Daewoo Lanos TF699Р, державний номер НОМЕР_2 застрахована у ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" (далі - Відповідач) за полісом АВ/4984144, АТ "СК "НОВА" набуває право вимоги саме до відповідача.

Крім того, 02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТМЕНТ ПРОПЕРТІ ПРОТЕКТЕД" було укладено Договір про куплю-продаж боргових зобов'язань (надалі Договір, копія додається). Згідно з Додатковою угодою № 12 від 15.08.2014 до даного Договору права щодо стягнення коштів по зазначеному випадку перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТМЕНТ ПРОПЕРТІ ПРОТЕКТЕД".

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" за полісом АВ/4984144, ТОВ "ІНВЕСТМЕНТ ПРОПЕРТІ ПРОТЕКТЕД" звернулось до вказаної страхової компанії з претензією про виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 168-тек/14 від 03.10.2014 р. Вказану претензію Відповідач отримав 09.10.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення листа.

У відповідь на вказану претензію Відповідач надіслав листа № 295 від 26.11.2014 р. про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що претензія (заява) про виплату страхового відшкодування була подана зі спливом 1 року з моменту скоєння ДТП. Підстави для відмови передбачені ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Слід зазначити, що позивач може реалізувати своє право, передбачене ст.993 ЦК України, шляхом безпосереднього подання позову до суду протягом трьох років від дня виконання основного зобов'язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів у відповідності зі ст.ст. 256, 257 та ч.6 ст.261 цього Кодексу, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно - правовими актами.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України по справі № 910/14367/14.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про страхування та ст. 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, крім випадків відшкодування шкоди, завданої життю та/або здоровю потерпілих.

Станом на день подання позову ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" страхове відшкодування на користь Позивача не виплатило.

Відповідно до страхового акту (остаточного) №78 від 30.01.2014 року (а.с. №48-49) франшиза становить 9000,00 грн. Сума відновлювального ремонту становить 16274,00 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування становить (п.4.1.-п.4.3.-п.4.4.- п.4.7.): 16274,00 грн.-9000,00 грн. - 0,00 грн. - 0,00 грн. = 7274,00 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно положень ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо вираховувати строк позовної давності від моменту настання події, а саме від дня скоєння ДТП (31.01.2013р.), слід звернути увагу на те, що строк позовної давності в такому випадку спливає 31.01.16р. Втім, позивач звернувся до суду 15.01.16 року (штамп відправлення органу зв'язку на конверті). Штамп отримання канцелярією господарського суду 18.01.2016 року. Тобто, трирічний термін навіть з настання самої події позивачем не був пропущений та позов поданий у межах строку позовної давності.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, а саме штампу органу зв'язку на конверті позов подано до суду 15.01.16р., позов подано в межах трирічного строку.

Якщо вираховувати строк позовної давності з моменту здійснення виплати страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи (30.01.2014 року - платіжне доручення №15620), то строк позовної давності спливає 30.01.2017 року.

Оскільки в обох вищевказаних випадках строк позовної давності не був позивачем пропущений, у господарського суду відсутні підстави для задоволення заяви відповідача щодо застосування позовної давності, тому суд відмовляє в задоволенні цієї заяви.

Отже, Відповідач зобов'язаний сплатити страхове відшкодування на рахунок Позивача в сумі 7274,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по даній справі, суд керується положеннями ст. 49 ГПК. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 979, 988, 990, 993, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст. 7, 9, 27 Закону України „Про страхування, ст.ст. 12, 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63, ) на користь ТОВ "ІНВЕСТМЕНТ ПРОПЕРТІ ПРОТЕКТЕД" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11, офіс. 2, Код , Банк: ПАТ"ПУМБ", МФО: 334851, Рахунок: №260006020) страхове відшкодування у розмірі 7274,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_5