П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Потильчака О.І.,

суддів: Барбари В.П., Берднік І.С., Ємця А.А., Колесника П.І., -

за участю представників:

товариства з обмеженою відповідальністю

«БК Трансбудінвест» - Хурсевича В.А.,

публічного акціонерного товариства

«Євроцемент-Україна» - Бондаренка І.В.,

Плісака С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» (далі - ПАТ «Євроцемент-Україна») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04 серпня 2015 року у справі № 922/1263/13 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БК Трансбудінвест» (далі - ТОВ «БК Трансбудінвест») до ПАТ «Євроцемент-Україна», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Трініті-Інвест» (далі - ТОВ «Трініті-Інвест»), про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

Суб'єкт права на звернення до Верховного Суду України порушує питання про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04 серпня 2015 року у справі № 922/1263/13 із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), і просить скасувати постанову суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року.

У заяві про перегляд постанови ПАТ «Євроцемент-Україна» посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 10, 12, 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», внаслідок чого, на думку заявника, було ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви ПАТ «Євроцемент-Україна» надано копії постанов Вищого господарського суду України від 20 січня 2010 року у справі № 6/202, від 26 січня 2010 року у справі № 9/112-09(1/12-09), від 30 жовтня 2012 року у справі № 5/039-12, від 12 січня 2012 року у справі № 27/332, від 02 квітня 2013 року у справі № 5011-23/12385-2012, в яких суд касаційної інстанції, на думку суб'єкта звернення, по-іншому застосував зазначені норми матеріального права при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

ТОВ «Трініті-Інвест» не скористалося правом на участь його представника у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПАТ «Євроцемент-Україна» і ТОВ «БК Трансбудінвест», перевіривши наведені суб'єктом звернення обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій у межах наданих їм процесуальним законом повноважень, предметом позову у справі № 922/1263/13 є вимога ТОВ «БК Трансбудінвест» до ПАТ «Євроцемент-Україна» про стягнення 15 471 120,00 грн заборгованості з оплати послуг третьої особи, 141 790,04 грн витрат з оплати послуг з переадресування вантажу, 936 774,61 грн - 3 % річних, 3 965 679,15 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 липня 2011 року між ТОВ «БК Трансбудінвест» (експедитор) і ПАТ «Євроцемент-Україна» (клієнт) укладено договір транспортного експедирування № 1270 (далі - договір № 1270), за умовами якого позивач зобов'язався за плату та за рахунок відповідача надавати останньому транспортно-експедиторські послуги, пов'язані з організацією і забезпеченням перевезень вантажів залізничним та іншими видами транспорту територією України, СНД та інших держав.

За умовами цього договору позивач зобов'язався укласти від свого імені договори на перевезення вантажів із перевізниками - транспортними підприємствами в Україні та за кордоном, а також з іншими організаціями, які будуть залучені для виконання договору.

02 грудня 2011 року між ТОВ «БК Трансбудінвест» (замовник) і ТОВ «Трініті-Інвест» (виконавець) укладено договір про організацію перевезень вантажів у власних вагонах № 02/12-11п (далі - договір № 02/12-11п), за умовами якого виконавець зобов'язався за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів у власних вантажних вагонах територією України, країн СНД і Балтії. Відповідно до протоколів погодження договірної ціни у разі, якщо замовник перевищить визначений час перебування вагону на маршруті, він додатково сплачує 560,00 грн за кожну добу.

На виконання договору № 02/12-11п ТОВ «Трініті-Інвест» надало ТОВ «БК Трансбудінвест» спеціалізовані вагони для перевезення вантажів, кількість, номери і типи яких зазначено у відомості надання вагонів, що є аналогічною відомості надання вагонів позивачем відповідачу за договором № 1270.

У період із січня до травня 2012 року відповідач порушував умови договору № 1270 щодо своєчасного відвантаження та відправлення вантажів згідно з порядком, узгодженим із позивачем, що призвело до наднормованого використання вагонів (27 627 ваг/діб) на станціях навантаження та відвантаження на загальну суму 15 471 120,00 грн, яку відповідачем сплачено не було.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі № 910/8258/13 задоволено позов ТОВ «Трініті-Інвест» до ТОВ «БК Трансбудінвест» про стягнення 15 471 120,00 грн заборгованості з оплати послуг за договором № 02/12-11п у зв'язку з наднормативним простоєм вагонів на станціях в очікуванні навантаження та/або вивантаження за період із січня до травня 2012 року.

Крім того, ПАТ «Євроцемент-Україна» всупереч умовам договору № 1270 не було сплачено 141 790,04 грн - витрати, понесені ТОВ «БК Трансбудінвест», у зв'язку з переадресацією вагонів під навантаження на іншу залізничну станцію, ніж було заявлено відповідачем раніше.

Оскільки ПАТ «Євроцемент-Україна» відмовилося від оплати вартості послуг, наданих третьою особою, залученою для виконання договору № 1270, а також витрат, пов'язаних із переадресацією вагонів, ТОВ «БК Трансбудінвест» просило стягнути з відповідача заборгованість з оплати цих послуг, а також 3 % річних та інфляційні втрати у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10 квітня 2013 року до участі у справі як третю особу залучено ТОВ «Трініті-Інвест».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Харківської області від 24 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Євроцемент-Україна» на користь ТОВ «БК Трансбудінвест» 15 471 120,00 грн заборгованості з оплати послуг третьої особи, 141 790,04 грн витрат з оплати послуг з переадресування вантажу, 936 774,61 грн - 3 % річних, 3 965 679,15 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 68 820,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до положень статті 316 Господарського кодексу України і статті 929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) експедитор для виконання договору транспортного експедирування вправі укладати договір із третіми особами від свого імені або від імені клієнта, що і було передбачено умовами договору № 1270, укладеного між сторонами у справі. При цьому ні діючим законодавством, ні умовами договору № 1270 не передбачено обов'язку експедитора (позивача) при укладенні договору з третіми особами узгоджувати його умови, зокрема щодо розміру витрат третіх осіб, із клієнтом (відповідачем) за договором транспортного експедирування.

Отже, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем за використання вагонів, у тому числі і їх наднормативне використання за договором, укладеним із третьою особою, є тими витратами, що підлягають оплаті за рахунок відповідача на підставі умов договору № 1270, які регулюють питання відшкодування витрат експедитора на оплату послуг третіх осіб, залучених до виконання цього договору. Факт використання вагонів позивачем як експедитором для перевезення вантажів відповідача на виконання умов договору № 1270 підтверджується відомостями надання вагонів, залізничними накладними, платіжними документами та актами виконаних робіт.

Крім того, факт наднормативного використання вагонів і сума оплати за таке користування встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі № 910/8258/13, яким задоволено позов ТОВ «Трініті-Інвест» до ТОВ «БК Трансбудінвест» про стягнення 15 471 120,00 грн заборгованості з оплати послуг за договором № 02/12-11п.

Разом із тим суд першої інстанції дійшов висновку і про доведеність позовних вимог у частині стягнення з ПАТ «Євроцемент-Україна» витрат з оплати послуг з переадресування вантажу, оскільки умовами договору № 1270 передбачалося право відповідача змінювати маршрут доставки вантажів і кінцевого вантажоодержувача з умовою письмового повідомлення про це позивача, а також відшкодування витрат на таку зміну; ця послуга неодноразово надавалася позивачем на письмову вимогу відповідача, однак останнім не було відшкодовано відповідні витрати.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «БК Трансбудінвест» на користь ПАТ «Євроцемент-Україна» 36 540,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог з огляду на те, що договір № 02/12-11п, укладений між позивачем і третьою особою, не містить посилань щодо його укладення в межах договору № 1270; позивачем не надано доказів, які підтверджують додаткові витрати позивача при виконанні договору № 1270; рішення Господарського суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі № 910/8258/13 стосується виконання ТОВ «БК Трансбудінвест» умов договору № 02/12-11п і не встановлює обставин, які б свідчили, що цей договір укладено на виконання договору № 1270.

Постановою Вищого господарського суду України від 04 серпня 2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року скасовано, рішення Господарського суду Харківської області від 24 лютого 2015 року залишено в силі. Стягнуто з ПАТ «Євроцемент-Україна» на користь ТОВ «БК Трансбудінвест» 36 540,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції, застосувавши до спірних правовідносин положення статей 929, 932 ЦК, статей 8, 9, 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», виходив із того, що відповідно до статті 932 ЦК експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб; у такому разі експедитор може виступати у відносинах із залученою особою від свого імені чи від імені клієнта. За змістом статей 9 та 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний сплатити експедитору належну плату, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання договору транспортного експедирування; при цьому доказом надання експедитором послуги з перевезення є єдиний транспортний документ або комплект документів, які відображають шлях прямування вантажу, а підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, які залучалися до виконання договору транспортного обслуговування.

Дослідивши відомість надання спеціалізованих вагонів для перевезення вантажів позивачем відповідачу за договором № 1270, а також кількість, номери і тип спеціалізованих вагонів для перевезення вантажів, зазначені у відомості надання вагонів за договором із третьою особою, дослідивши перевізні документи, за якими здійснювалося перевезення вантажів відповідача за договором № 1270 (залізничних накладних), суд першої інстанції з'ясував, що дані у цих документах є аналогічними стосовно дат перевезень і використаних вагонів, на підставі чого встановив, що протягом січня-травня 2012 року позивач виконував обов'язки за укладеним договором транспортного експедирування із залученням ТОВ «Трініті-Інвест», уклавши з ним договір від свого імені.

Суд касаційної інстанції також погодився з висновками суду першої інстанції про те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі № 910/8258/13 щодо ТОВ «БК Трансбудінвест» і ТОВ «Трініті-Інвест» установлено обставини стосовно вартості та обсягу послуг у межах виконання договору № 02/12-11п, які не потребують повторного доказування в силу положень частини третьої статті 35 ГПК.

Також суд зазначив, що матеріали справи містять документи, видані третьою особою, яка залучалася до виконання договору транспортного обслуговування відповідно до вимог статті 9 «Про транспортно-експедиторську діяльність», як підтвердження витрат експедитора.

При цьому суд касаційної інстанції наголосив, що судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких обставин, які суперечили б доводам позивача про час, період і кількість використаних вагонів, маршрут перевезення вантажу та приналежність вантажу, виходячи із даних залізничних накладних, відомостей про надання вагонів, доданих до актів прийому-передачі наданих послуг за той самий період, підписаних відповідачем, а останнім не надано контррозрахунку таких даних, виходячи із наявних у нього документів. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_68/ed_2012_07_05/pravo1/T041955.html?pravo=1>

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Так, у справі № 9/112-09(1/12-09) суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за експедиторські послуги, оскільки позивачем не доведено факту погодження з відповідачем (клієнтом) сум експедиторських послуг (додаткових витрат), сплачених експедитором на користь третіх осіб.

У справі № 5/039-12 суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат за договором транспортного експедирування, оскільки ці витрати позивача (експедитора) виникли внаслідок його бездіяльності та неналежного виконання умов договору.

Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків у справі № 27/332, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що надання експедитором послуг, пов'язаних з організацією перевезень, без отримання від клієнта передбаченого умовами договору транспортного експедирування попереднього платежу, не може бути підставою для покладення на клієнта відповідальності за збитки, понесені експедитором у зв'язку з простоєм вагонів.

У справі № 5011-23/12385-2012 суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій, оскільки позивачем (експедитором) не доведено, що понесені ним витрати щодо сплати штрафних санкцій за простій автотранспорту та понаднормове використання контейнерів здійснювалися на виконання договору і в інтересах клієнта (відповідача).

Отже, у цих постановах Вищого господарського суду України, на які посилається заявник як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, та у постанові суду касаційної інстанції у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.

Аналіз зазначених рішень суду касаційної інстанції не дає підстав для висновку про різне застосування положень статей 10, 12, 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», оскільки ці рішення ухвалено з урахуванням інших фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Разом із тим надану для порівняння копію постанови суду касаційної інстанції від 20 січня 2010 року, яку прийнято за результатом перегляду судових рішень у справі № 6/202, предметом позову у якій є вимога про стягнення грошових коштів у зв'язку з неналежним виконанням банком зобов'язань за договором строкового банківського вкладу щодо повернення коштів, термін повернення яких настав, також не можна вважати доказом на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, зважаючи на різний характер спірних правовідносин, порівняно із правовідносинами у справі, яка розглядається, а також різні норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04 серпня 2015 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи № 922/1263/13.

Відповідно до частини першої статті 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

Ураховуючи наведене, у задоволенні заяви ПАТ «Євроцемент-Україна» слід відмовити.

Керуючись статтями 11114, 11123, 11124, 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04 серпня 2015 року у справі № 922/1263/13 відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 ГПК.

Головуючий О.І. Потильчак

Судді: В.П. Барбара

І.С. Берднік

А.А. Ємець

П.І. Колесник