ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 922/20/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків 2. Харківська районна державна адміністрація Харківської області, м. Харків 3. Державна інспекція сільського господарства у Харківській області, м. Харків 4. Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, с. Тернова
до Юридично-комерційної приватної фірми "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону", с. Перемога
про визнання відсутності права та звільнення земельної ділянки
за участю представників:

прокурора (позивача) - Ногіна О.М., посвідчення №032167 від 11.02.2015

відповідача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 17.12.2015; ОСОБА_2 власник.

1-ї 3-ї особи - не з'явився

2-ї 3-ї особи - не з'явився

3-ї 3-ї особи - не з'явився

4-ї 3-ї особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Юридично-комерційної приватної фірми "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону" (відповідача) про визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою загальною площею 2198,8120 га, розташованої на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р. та зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди землі від 01.03.2010 р. укладено на підставі скасованого розпорядження; договір оренди землі від 01.03.2010р. є неукладеним, оскільки він не зареєстрований у встановленому порядку; використання земельної ділянки є безпідставним, у зв'язку з тим, що за договором оренди землі від 01 березня 2010 року між сторонами не було складено акту приймання-передачі земельної ділянки. Наведені обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що відповідачем було здійснено самовільне зайняття спірної земельної ділянки.

Окрім того, прокурор вважає, що відповідач використовує обумовлену договором від 01 березня 2010 року земельну ділянку не за цільовим призначенням, відведення земельної ділянки відбулось поза конкурсною основою.

Обґрунтовуючи неправомірність використання відповідачем спірної земельної ділянки, прокурор посилається також на те, що відомості про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж спірної земельної ділянки, дозвіл на що видано розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області №7314 від 03 листопада 2010 року, станом на 31.12.2012 р. відсутні.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор також зазначає, що факт використання відповідачем спірної земельної ділянки завдає державі збитки, оскільки відповідачем орендна плата сплачується в меншому розмірі, адже сторонами договору не переглянуто умови договору від 01 березня 2010 року щодо орендної плати з огляду на зміну нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 січня 2016 року було залучено до участі у справі 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Харківську районну державну адміністрацію Харківської області, Державну інспекцію сільського господарства у Харківській області та Тернівську сільську раду Харківського району Харківської області.

29 лютого 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення по справі (вх.№6667 від 29.02.2016 р.), які суд долучив до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01 березня 2016 року прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 01 березня 2016 року просив суд долучити до матеріалів справи платіжні доручення про сплату орендної плати, проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що розпорядження, на підставі якого було укладено договір оренди землі від 01 березня 2016 року є чинним, сам договір, хоча й не зареєстровано, однак є підставою для використання відповідачем обумовленої ним земельної ділянки; відповідач здійснює оплату оренди за користування відповідною земельною ділянкою, сплачує передбачені чинним законодавством платежі (податки) за користування земельною ділянкою. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач також посилається на те, що він знаходиться в стані законного очікування завершення процедури державної реєстрації відповідного договору.

Окрім того, користування земельною ділянкою відповідач вважає правомірним також з огляду на розміщення на ній належних відповідачу на праві власності обєктів нерухомості.

При цьому відповідач наполягає на тому, що факт невнесення змін до договору оренди землі від 01.03.2010 р. щодо розміру орендної плати не є наслідком його волі, а внесення в подальшому відповідних змін до договору оренди землі від 01.03.2010 р. не має правових перешкод.

Треті особи своїх уповноважених представників в судове засідання не направили, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином (повідомлення про вручення поштових відправлень, арк.с. 108, 110,111, 182-186, т.с. 1).

Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання (вх.№6824 від 01.03.2016 р.), в якому воно зазначило про незмінність своєї правової позиції, викладеної в раніше поданих письмових поясненнях по справі, про підтримання заявлених прокурором позовних вимог, а також просило суд відкласти розгляд справи у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вх.№6824 від 01.03.2016 р.) про відкладення розгляду справи суд відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідним учасником судового процесу не надано доказів неможливість участі його представника в судовому засіданні 01 березня 2016 року або обєктивної неможливості направлення в судове засідання іншого представника.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

19 листопада 2004 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження №397 (арк.с. 30, т.с. 1), яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельних ділянок Юридично-комерційною приватною фірмою «Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону» (відповідач у даній справі) на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

Окрім того, вказаним розпорядженням надано відповідачу в довгострокову оренду строком на 50 років, земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2311,5306 га, в тому числі: сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, розташовану за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 листопада 2004 року на підставі вказаного розпорядження між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди землі (арк.с. 38-40, т.с. 1), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, несільськогосподарських угідь 594,7617 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

11 листопада 2004 року вказаний договір було зареєстровано за №3 в Книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі.

11 листопада 2004 року обумовлену вказаним договором земельну ділянку Харківською районною державною адміністрацією було передано, а відповідачем прийнято в користування (акт приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором №3 від 11.11.2004 р., арк.с 130, т.с. 1).

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 квітня 2008 року у справі № 37/425-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 червня 2008 року та постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2008 року договір оренди землі від 10 листопада 2004 року визнано недійсним.

На підставі розпорядження ХРФ ДП «Центр ДЗК» №56-юр від 17.02.2009 р. запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 10 листопада 2004 року скасовано.

05 травня 2008 року Харківською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження №272 (арк.с. 41 т.с. 1), яким скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрацією Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року, на підставі якого відповідачу було надано в оренду спірну земельну ділянку.

04 серпня 2009 року Харківською обласною державною адміністрацією було видано розпорядження №428 (арк.с. 131 т.с. 1), яким визнано таким, що втратило чинність вказане вище розпорядження №272 Харківської обласної державної адміністрації від 05 травня 2008 року про скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрацією Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (про надання відповідачу в довгострокову оренду спірної земельної ділянки).

03 листопада 2010 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження №7314 (арк.с. 48, т.с. 1), яким надано відповідачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на умовах оренди, площею 2198,8102 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

01 березня 2010 року, на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (арк.с. 30, т.с. 1) між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди землі (арк.с. 31-33, т.с. 1), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування строком на 49 років земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі: рілля 589,2232 га; землі, що перебувають у меліоративному стані 302,8455 га; багаторічні насадження 626,8844 га; пасовища 387,9409 га; господарські двори 13,5844 га; лісові землі 184,4905 га; чагарники 15,6620 га; яри 15,8608 га; болота 40,5440 га; ставок 20,6052 га; під гідротехнічною спорудою 1,1693 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради.

21 лютого 2011 року відповідач листом №14/02-1 від 14.02.2011 р. (арк.с. 135, поштові чек та опис вкладення арк.с 136-137, т.с.1) звернувся до управління Держкомзему Харківського району Харківської області про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Вказаний лист було отримано представником управління Держкомзему Харківського району Харківської області 25 лютого 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.с. 137, т.с. 1), а також не заперечується та не спростовується учасниками судового процесу.

Прокурор та відповідач стверджують, що станом на момент розгляду даної справи відомості про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року відсутні.

Відповідач неодноразово звертався до органів владних повноважень про повідомлення стадії проведення державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року, причин відсутності відомостей про відповідну реєстрацію тощо (листи арк.с.28,32 т.с. 2).

Прокурор стверджує, що відповідач без достатньої правової підстави використовує спірну земельну ділянку, що й зумовило звернення прокурора з позовом у даній справі до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 12 Перехідних положень ЗК України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Так, розпорядженням №397 від 19 листопада 2004 року (арк.с. 30, т.с. 1), Харківською районною державною адміністрацією Харківської області відповідачу було надано в довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2311,5306 га на території Тернівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане розпорядження станом на момент розгляду даної справи є чинним. Відповідні обставини підтверджуються матеріалами справи (розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №428 від 04 серпня 2009 року, арк.с. 131 т.с. 1) та не спростовано прокурором.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З положень частини 1 статті 13 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зі змісту викладених положень законодавства вбачається, що підставою для строкового користування земельною ділянкою є договір оренди землі.

Матеріали справи свідчать, що між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області (як орендодавцем) та відповідачем (як орендодавцем) за договором оренди землі від 01 березня 2010 року, укладеного на підставі чинного розпорядження №397 від 19 листопада 2004 року, виникли правовідносини з оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0001), площею 2198,8102 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області (далі спірна земельна ділянка).

Таким чином, відповідач, з огляду на положення вказаних вище вимог законодавства, у звязку з укладенням договору оренди землі від 01 березня 2010 року має право користування спірною земельною ділянкою.

Посилання прокурора про неможливість укладення договору оренди землі від 01 березня 2010 року на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (арк.с. 30, т.с. 1) у звязку з тим, що відповідний ненормативний правовий акт є актом одноразового застосування, вичерпав свою дію фактом його виконання шляхом укладення договору оренди землі від 10 листопада 2004 року є необґрунтованими.

Адже, розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року, фундаментально, як наслідок визначає перехід до відповідача в довгострокове користування спірної земельної ділянки. Втім, у звязку з визнанням недійсним договору оренди землі від 10 листопада 2004 року, відповідна мета досягнута не була, а отже розпорядження станом на момент укладення договору оренди землі від 01 березня 2010 року свою дію не вичерпало.

Окрім того, відповідні характеристики акту органу місцевого самоврядування (не нормативність, одноразове застосування, вичерпаність дії) мають значення у справах при вирішенні питання про правомірність скасування чи зміни відповідних актів самим органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Щодо обґрунтування прокурором позовних вимог в частині відсутності у відповідача права користування спірною земельною ділянкою у звязку з відсутністю державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору оренди землі визначено ч. 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

У договорі оренди землі від 01 березня 2010 року Харківська районна державна адміністрація Харківської області та відповідач досягли згоди щодо істотних умов договору оренди спірної земельної ділянки, обумовлених ч. 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», скріпивши договір своїми підписами, що і є моментом укладення такого договору.

Отже, незважаючи на відсутність державної реєстрації, договір оренди землі від 01 березня 2010 року між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області та відповідачем є укладеним, а заперечення прокурора з цього приводу є юридично неспроможними.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року у справі № 6-162цс13, яка, з огляду на положення ст.ст. 82, 111-28 ГПК України, є обовязковою до врахування судом.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року не свідчить про відсутність у відповідача права користування відповідною земельною ділянкою також з огляду на наступне.

21 лютого 2011 року відповідач листом №14/02-1 від 14.02.2011 р. (арк.с. 135), звернувся до управління Держкомзему Харківського району Харківської області про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Вказаний лист було отримано 25 лютого 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.с. 137, т.с. 1), а також не заперечується та не спростовується учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 11 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N 2073 (чинного на момент звернення відповідача про державну реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року), державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації.

У встановлений 20-денний строк відповідач негативної відповіді органу владних повноважень щодо державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року не отримав.

Отже, відповідач на законних підставах очікував на належне здійснення органом владних повноважень державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року, а від так виникнення у нього на підставі відповідного договору зареєстрованого права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач неодноразово звертався до Харківської районної державної адміністрації Харківської області, управління Держземагенства Харківського району Харківської області про надання інформації з приводу реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року (листи відповідача (арк.с.28,32, 35 т.с.2).

Листом №1984 від 30.04.2015 р. (арк.с. 36, т.с. 2) управління Держземагенства Харківського району Харківської області повідомило відповідачу про зміну порядку державної реєстрації договорів оренди землі; зміну органів, які забезпечують проведення відповідної реєстрації, а також повідомило про те, що управління Держземагенства Харківського району Харківської області (як новий реєстраційний орган) договору оренди землі від 01 березня 2010 року не отримувало.

У звязку із втратою після звернення до компетентного органу про реєстрацію договору оренди землі від 01 березня 2010 року, листом №18/12-14 від 18.12.2014 р. відповідач звернувся до Харківської районної державної реєстрації про надання дублікату договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач є добросовісним учасником правовідносин, повязаних з проведенням державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року, вжив всіх залежних від нього заходів щодо проведення відповідної реєстрації.

В свою чергу, відсутність державної реєстрації вказаного договору є наслідком бездіяльності органів владних повноважень та, по суті, носить суто формальний характер.

За таких обставин, зважаючи на гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 13, 41 Конституції України право власності особи, користування природними об'єктами, суд констатує неможливість втручання в право користування відповідачем спірною земельною ділянкою у звязку з відсутністю державної реєстрації договору оренди землі від 01 березня 2010 року.

Викладена правова позиція також узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства».

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Наявні в матеріалах справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових права на нерухоме майно (арк.с. 89-96, т.с. 1), Витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договір купівлі-продажу №Б-133/2003 від 15.10.2003 р. (арк.с. 2-27, т.с. 2), договір купівлі-продажу №Б-15/2003 від 05.11.2003 р. (арк.с. 140, т.с.1) підтверджують факт належності відповідачу на спірній земельній ділянці на праві приватної власності нежитлових будівель, що прокурором не спростовано.

Отже, з огляду на положення ч.2 статті 134 ЗК України, свідчить про наявність у відповідача права користування спірною земельною ділянкою на підставі ст. 120 ЗК України.

Спірна земельна ділянка використовується відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями з плати за землю, податковими деклараціями зі сплати фіксованого сільськогосподарського податку за використання спірної земельної ділянки за період з 2012 року по 2015 рік (арк.с. 66-88, т.с. 1), платіжними дорученнями про сплату орендної плати за період з 2014 року по 2015 рік, а також не заперечується та не спростовується відповідачем.

Згідно листа Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області №366/9/20-23-15-03-14 від 21.10.15 (арк.с. 58, т.с. 1) станом на 20.10.2015 р. відповідач за користування спірною земельною ділянкою сплатив 40240,00 грн., податкового боргу не має.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про використання відповідачем спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням чи з порушенням режиму їх використання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач має правові підстави для користування спірною земельною ділянкою.

З приводу посилання прокурора щодо безпідставності відведення відповідачу спірної земельної ділянки поза конкурсною основною, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.2 статті 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже, враховуючи, що на спірній земельній ділянці розміщено належні відповідачу на праві приватної власності нежитлові будівлі (арк. с. 198-212 т.1, арк. 2-27 т.2), суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань прокурора на безпідставне отримання відповідачем спірної земельної ділянки поза конкурсною основою.

Щодо обґрунтування прокурором позовних вимог в частині відсутності у відповідача права користування спірною земельною ділянкою у звязку з відсутністю підписаного між сторонами акту приймання-передачі, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, з огляду на положення ст.ст. 792 ЦК України, 93 ЗК України, 13 Закону України «Про оренду землі», право строкового користування земельною ділянкою посвідчується договором оренди.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Пунктом 19 договору оренди землі від 01 березня 2010 року сторони договору погодили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом пяти днів з дня державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Отже, право на користування орендованою земельною ділянкою виникає у особи на підставі відповідного договору.

В той же час, акт приймання-передачі земельної ділянки є гарантією права орендаря на фактичне отримання обумовленої договором земельної ділянки та орендодавця на засвідчення факту її передання орендарю. Відсутність відповідного акту не свідчить про нездійснення переходу у фактичне володіння спірної земельної ділянки від орендодавця до орендаря (відповідача), з огляду на відсутність спору про відповідні обставини у даній справі.

Таким чином, заперечення прокурора в частині відсутності у відповідача права користування спірною земельною ділянкою у звязку з відсутністю підписаного між сторонами акту приймання-передачі є безпідставними.

Щодо обґрунтування прокурором позовних вимог в частині самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» розяснено, що у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Матеріали справи свідчать, що підставами користування відповідачем спірною земельною ділянкою є: розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №397 від 19 листопада 2004 року (арк.с. 30, т.с. 1), яким відповідачу було надано в довгострокову оренду земельну ділянку; укладений з відповідачем договір оренди землі від 01 березня 2010 року (арк.с. 31-33, т.с.1); розміщені на відповідній земельній ділянці належні відповідачу на праві приватної власності нежитлові будівлі (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договір купівлі-продажу №Б-133/2003 від 15.10.2003 р., арк.с.2-27, т.с. 1).

За таких обставин, суд констатує безпідставність посилань прокурора на самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Посилання прокурора в позовній заяві на спричинення відповідачем використанням спірної земельної ділянки збитків державі у звязку з тим, що сторони договору оренди землі від 01 березня 2010 року не здійснили перегляд розміру орендної плати у звязку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки також не свідчать про відсутність у відповідача права користування відповідною земельною ділянкою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, питання визначення розміру орендної плати є прерогативою сторін правочину.

В матеріалах справи відсутні, а прокурором, в порушення статей 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів ухилення відповідача від внесення до договору оренди землі від 01 березня 2010 року змін щодо розміру орендної плати у звязку зі зміною нормативної грошової оцінки землі.

Окрім того, питання зміни розміру орендної плати належить до сфери умов виконання договору оренди, втім не впливає на питання виникнення чи припинення права відповідача на використання земельної ділянки з огляду на чинність відповідного договору.

Відсутність станом на 31.12.2012 р. відомостей про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж спірної земельної ділянки, дозвіл на що видано розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області було видано розпорядження №7314 від 03 листопада 2010 року, також не свідчить про відсутність у відповідача права користування спірною земельною ділянкою.

Так, зі змісту статей 1, 25 Закону України Про землеустрій вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок це документація із землеустрою (землевпорядна документація), тобто затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Отже, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є землевпорядною документацією, яка не засвідчує і не створює право користування земельною ділянкою.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону земель», основними принципами державної політики у сфері охорони земель є, зокрема, забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу; пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні землі як просторового базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про охорону земель», охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про охорону земель», власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Зі змісту ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», основними принципами здійснення державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні земельних ресурсів над економічними інтересами.

З наведеного вбачаєть, що держава орієнтована на раціональне та ефективне використання землі, з метою забезпечення та збереження її якісних показників під час її використання та на майбутнє.

Належне використання земельних ділянок не тільки підтримує екологічні показники держави, але й виконує функцію поповнення державного бюджету за рахунок здійснення орендаторами грошових відрахувань за користування земельними ділянками.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором, в порушення статей 4-3, 33, 34 ГПК України, не доведено та не обґрунтовано порушення прав позивача у звязку з використанням відповідачем спірної земельної ділянки за встановлених судом обставин її використання.

Так, в матеріалах справи відсутні, а прокурором не надано доказів порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором оренди землі від 01 березня 2010 року; використання відповідачем спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, визначеним п. 14 договору оренди землі від 01 березня 2010 року (для ведення сільськогосподарського виробництва), а також порушення відповідачем режиму використання переданої відповідно до даного договору землі.

Отже, використання відповідачем спірної земельної ділянки значною мірою спрямоване на досягнення державної політики в сфері збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, поповнення державного бюджету відповідними надходженнями, ніж перебування спірної земельної ділянки поза відносинами її орендного використання відповідачем, при якому оброблення земельної ділянки взагалі не здійснювалося б, а кошти за її використання не надходили б до державного бюджету.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою загальною площею 2198,8120 га, розташованою на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р.

Враховуючи відсутність правових підстав для визнання відсутності у відповідача права користування земельною ділянкою, загальною площею 2198,8120 га, розташованою на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області за договором оренди землі від 01.03.2010 р., суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог і в частині зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку загальною площею 2198,8120 га, розташовану на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області загальною вартістю 42 652 067,11 грн. та повернути її у розпорядження держави.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 49 ГПК України, суд вважає за необхідне судовий збір в сумі 2756,00 грн. покласти на прокурора.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 626, 638, 651, 792 ЦК України, ст.ст. 93, 124, 134 ЗК України, ст.ст. 15, 20 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Прокуратури Харківської області (61050, Харківська обл., місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 2756,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3