ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2016 Справа № 905/2761/15

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Чорман О.О.,

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Дніпропетровськ,

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта, м.Краматорськ, Донецька область,

про стягнення 716448,92 грн,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта, м.Краматорськ, Донецька область,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Дніпропетровськ,

про визнання недійсним кредитного договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р.

За участю:

представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 (за довіреністю);

представник відповідача первісним позовом не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта, м.Краматорськ, Донецька область, про звернення стягнення на нерухоме майно.

З урахуванням поданої 12.01.2016р. в порядку ст.22 ГПК України заяви від 11.01.2016р. про зміну предмету позову позивач за первісним позовом просив суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта заборгованість за кредитним договором №КТН3LОS01297 від 27.03.2012р., в розмірі 716448,92грн. (407290,77грн. заборгованість за кредитом; 175218,45грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 98870,70грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 1000,00грн. штраф (фіксована частина), 34069,00грн. штраф (процентна складова)).

Вимоги викладені позивачем в заяві від 11.01.2016р. приймаються судом як остаточно заявлені.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в судові засідання не з'являвся, представника не направляв, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Подання відповідачем до суду клопотань про відкладення розгляду справи 07.12.2015р., 11.01.2016р., 03.02.2016р., зустрічного позову та інших клопотань свідчать про обізнаність відповідача про факт розгляду справи в господарському суді Донецької області.

21.12.2016р. господарським судом було прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Приватбанк, м.Дніпропетровськ, про визнання недійсним договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що, на думку ТОВ Дельта, кредитний договір був укладений з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме позивачу за зустрічним позовом не була надана вся інформація, передбачена п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також порушені вимоги ч.6 п.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.230 Цивільного Кодексу України, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. Також позивач наводить ст.203, 215, 236, 524, 548 Цивільного Кодексу України, та просить суд визнати недійсним кредитний договір №КТН3LОS01297 від 27.03.2012р.

У відзиві на зустрічний позов від 11.01.2016р. ПАТ КБ Приватбанк просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів неправомірного впливу банку на волевиявлення представника ТОВ Дельта, щоб спонукати останнього до укладання спірної угоди в існуючій редакції.

03.02.2016р. до суду надійшло клопотання ТОВ Дельта про припинення провадження у справі.

Клопотання обґрунтоване тим, що ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

З огляду на наведене відповідач вважає, що предмет спору відсутній.

В задоволенні даного клопотання відповідача судом було відмовлено з огляду на наступне.

Відповідачем не доведено наявність обставини, які підтверджують неправомірність виникнення процесу і неправомірність його подальшого продовження, або неможливість чи недоцільність подовження розгляду справи, та оскільки спір між сторонами неврегульований, доводи відповідача щодо відсутності предмету спору є безпідставними. Такий висновок збігається з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Також, суд дійшов висновку щодо відсутності інших, передбачених ст.80 ГПК України підстав, для припинення провадження у справі.

04.02.2016р. строк розгляду спору був продовжений на 15 днів до 03.03.2016р.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 23.02.2016р. зявився, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами справи в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2012р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ТОВ «Дельта» було укладено кредитний договір №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р. (а.с. 30-33).

Відповідно до пункту 1.1 Договору - Банк в межах програми мікрокредитування, при наявності вільних грошових коштів, зобов'язується надати кредит в межах суми, зазначеної в п. А.1 цього Договору, на строк і на умовах, передбачених в цьому Договорі, а Позичальник зобовязується повернути отриманий кредит і сплатити проценти у встановлені цим договором строки, а також виконати інші зобовязання згідно до цього договору.

Сума кредиту складає 455960,03 грн., з урахуванням 428736,87грн. на реструктуризацію кредитного договору №07-604 від 15.06.2007р.; 4558,40грн. на оплату страхових платежів у випадках і в порядку передбачених п.п. 2.1.6., 2.2.10 цього Договору, 22664,76грн. на оплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.13., 2.3.12, 6.6. цього Договору (пункт А.2. Договору).

Строки повернення кредиту, процентів і винагороди згідно графіка погашення кредиту, процентів і винагороди з 20.04.2012р. по 20.03.2017р. (Додаток №1 до цього Договору). Вказані строки можуть бути змінені згідно п.п. 2.3.3., 2.4.1. цього Договору (пункт А.3. Договору).

Зобовязання Позичальника за цим договором забезпечуються: Договором поруки №КТН3LОS01297/DP від 27.03.2012р., Договором іпотеки №КТН3LОS01297/DP-1 від 26.03.2012р. (пункт А.5. Договору).

За користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.9 цього Договору, а також графіку погашення кредит, процентів і винагороди, наведеному у Додатку №1 до цього Договору Позичальник сплачує проценти в розмірі 23% річних (п.А.6. Договору).

При порушенні позичальником обов'язків з погашення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.9 цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,064% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються (п.А.7. Договору).

У випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2., 2.3.1., 2.3.2., 2.4.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. цього Договору зі сплати винагороди і процентів, Позичальник сплачує пеню у розмірі, вказаному в п.А.7. від суми простроченого платежу (п.А.8. Договору).

Зобовязання за цим Договором виконуються в наступній послідовності (п.4.6. Договору): 1) затрати банку, повязані з виконанням Договору, 2) неустойка (штраф, пеня), 3) прострочена винагорода, 4) винагорода, 5) прострочені проценти, 6) проценти, 7) прострочений кредит, 8) кредит, якщо інше не передбачено в п. 8.5. Договору.

Згідно п.2.1.2. договору, банк зобов'язується при наявності вільних грошових ресурсів і відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів з поточного рахунку клієнта, проводити платежі клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку на основі його розрахункових документів в межах ліміту, встановленого відповідно до п.1.3. договору і строків обумовлених п.1.4., п.1.5 договору, а також у випадку виконання Позичальником зобовязань за п.2.2.14 цього Договору. Зобов'язання по видачі кредиту чи його частини, відповідно до договору про надання кредиту, виникає у банку в день надання клієнтом розрахункових документів на використання кредиту в межах вказаних в них сум, в порядку, передбаченому п.2.4.1. договору.

У відповідності до п.2.2.3 договору, клієнт зобов'язується здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п.1.5. договору. Клієнт зобов'язується сплачувати проценти за весь час користування кредитом відповідно до п.п.4.1., 4.2, 4.3. договору (п.2.2.2 договору).

Крім того, клієнт зобов'язується здійснювати погашення кредиту, отриманого у межах встановленого Ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п.1.5 цього Договору.

Клієнт зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1., 2.3.2., 4.1., 4.2, 4.9., 4.10. Договору, а також у відповідності із Графіком погашення кредиту, процентів, винагороди, вказаному в Додатку №1 до Договору (п.2.2.2 договору).

У відповідності до п.2.2.3 договору, клієнт зобов'язується здійснювати погашення кредит в дату уплати відповідно до Графіку погашення кредиту, процентів, винагороди, вказаному в Додатку №1 до Договору з врахуванням п.4.11 Договору.

Відповідно до п.4.1 договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.8 Договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, приведеному у Додатку 1 дл Договору, Позичальник сплачує відсотки за користування кредитом, зазначені у п.А.6. Договору.

У відповідності до умов п. 6.1 договору, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 до Договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.4.1, 4.1, 4.2, термінів повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 до Договору), а також п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3 винагороди передбаченої п.п. 4.3, 4.4., Позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню розмірі, вказаному в п.п. А.7 та А.8 Договору.

Згідно п.6.1. Договору, при порушенні позичальником яких-небудь із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом , передбачених графіком погашення кредиту, процентів і винагороди, а також п.п. 2.2.2., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.4.1., 4.1., 4.2. цього Договору, строків повернення процентів, передбачених графіком погашення кредиту, процентів, і винагороди, а також п.1.2., 2.2.3., 2.3.3., цього Договору, винагороди, передбаченої п.п. 4.3., 4.4., Позичальник сплачує банку пеню в розмірі, вказаному в пунктах А.7., А.8. цього Договору (п.6.1. Договору).

Згідно п. 6.6 договору, у випадку порушення клієнтом термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, Позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми заборгованості за Договором (простроченої та непростроченої).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_1 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Дельта» (ОСОБА_4) було укладено договір іпотеки №КТН3LОS01297/DP-1 від 26.03.2012р., відповідно до п.1.1. якого в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання ОСОБА_4 зобовязань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання ОСОБА_4 зобовязань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_4 (а.с. 35-39).

Поясненнями представника позивача за первісним позовом, поданою випискою з рахунку відповідача за період з 27.03.2012р. по 28.07.2015р., поданим позивачем розрахунком заборгованості, меморіальними ордерами, підтверджується факт перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів за договором у розмірі 428736,87 гривень.

У зв'язку з простроченням сплати кредитних платежів, позивачем здійснено розрахунок пені станом на 28.07.2015р. Так, відповідно до даних такого розрахунку позивачем нараховано пеню в сумі 98870,70 гривень. Також нарахований штраф в сумі - 1000,00грн. (фіксована частина), - 34069,00грн. (відсоток від суми заборгованості)

Як вбачається з позову, позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі, та направлені на стягнення з відповідача 407290,77грн. заборгованість за кредитом; 175218,45грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 98870,70грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 1000,00грн. штраф (фіксована частина), 34069,00грн. штраф (процентна складова), а всього - 716448,92грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно п. 1, ч. 1 ГПК України, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до п.1 ст.628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до п.1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.2 ст.1069 Цивільного Кодексу України, права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності (ст.41 Закону України «Про Національний банк України»).

Відповідно до п. 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою Правлінням Національного банку України №254 від 18.06.2003р., виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Поясненнями представника позивача, поданими виписками з рахунку відповідача за період з 27.03.2012р. по 28.07.2015р., поданим позивачем розрахунком заборгованості, меморіальними ордерами, підтверджується факт перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів за договором у розмірі 428736,87 гривень.

Відповідач свої зобов'язання по договору не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 28.07.2015р. склала: 582509,22 гривень, з яких: 407290,77грн. заборгованість за кредитом; 175218,45грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується виписками з рахунків відповідача за період з 27.03.2012р. по 28.07.2015р., меморіальними ордерами.

Доказів повернення відповідачем одержаного кредиту в повному обсязі, а також сплати належних за користування кредитом процентів у повному розмірі та в установлений строк суду не надано, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 98870,70грн., та штрафу в сумі 35069,00грн. (з яких: 1000,00грн. - фіксована частина штрафу, 34069,00грн. - процентна складова штрафу), суд приходить до висновків про часткове задоволення позову в цій частині.

Як встановлено судом пеня нарахована позивачем за період з 27.03.2012 року по 28.07.2015 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Пунктом 5 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

П. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. N 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція встановлено, що на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до п.16 розділу 1 включено м. Краматорськ.

З огляду на викладене обґрунтованим можна вважати нарахування позивачем пені лише за період до 14.04.2014 року, отже позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню та підлягають стягненню за період з 27.03.2012 року по 13.04.2014 року (включно) у розмірі 12548,58 гривень.

В решті вимог про стягнення пені та стягнення штрафу суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

При розгляді зустрічного позову ТОВ Дельта до ПАТ КБ Приватбанк про визнання недійсним кредитного договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р., суд виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства та кожна особа має право на судовий захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі шляхом визнання недійсним правочину.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення статті 6 Цивільного Кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. (ч.4 п.2.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.п. 1.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суди, залежно від предмета і підстав позову, повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках, в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Суд встановив, що кредитний договір підписаний повноважними особами, з дотриманням вимог, встановлених ст.203 ЦК України.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що банк умисно приховував та свідомо замовчував інформацію про сукупну вартість кредиту, порядок розрахунку процентів, наявність чи відсутність комісії та інших платежів повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту, чим ввів споживача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, спростовуються самим змістом кредитного договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р. та Додатком до Договору.

Проаналізувавши ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.230 Цивільного кодексу України, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168, на які посилається позивач за зустрічним позовом, а також інші норми Законодавства, та спірний Договір, суд дійшов висновку, що банком не було порушено вимоги Закону при укладанні спірного Договору, отже підстави для визнання договору недійсним з цих підстав відсутні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта до відповідача ПАТ Комерційний банк Приватбанк про визнання недійсним кредитного договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р. не підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник з вини відповідача (за первісним позовом), а позивач мав формальне право здійснити нарахування штрафних санкцій у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення кредитних коштів, а також керуючись принципом справедливості суд вважає, що вся сума судового збору, що сплачена позивачем за розгляд цієї справи у розмірі 10746,73 гривень має бути покладена на відповідача, незалежно від того, що у позовній вимоги в частині стягнення пені судом задоволено частково, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Дніпропетровськ, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта, м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення 716448,92 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта (84323, Донецька область, м.Краматорськ; вул.Паркова, б.50; ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код 14360570) заборгованість за Договором №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р. в розмірі 595057,80 гривень (з яких: 407290,77грн. заборгованість за кредитом; 175218,45грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12548,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором), судовий збір у розмірі 10746,73 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Дельта, м.Краматорськ, Донецька область, до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Дніпропетровськ, про визнання недійсним кредитного договору №KTH3LOS01297 від 27.03.2012р. відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016 року.

Суддя К.С. Харакоз