ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа № 918/34/16

Суддя Романюк Р.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад+"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Надія 94"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 16.11.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №2/16 від 04.02.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №2/16 від 04.02.2016р.).

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Влад+" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Надія 94" про стягнення 1 203 569 грн. 21 коп. з яких: 619 778 грн. 09 коп. основна заборгованість, 45 540 грн. 96 коп. пеня, 53 362 грн. 90 коп. - 3% річних та 484 887 грн. 26 коп. інфляційні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі Договору купівлі-продаж №2905-2012 від 29.05.2012р. поставив відповідачу товар вартість якого станом на день звернення до суду не оплачена, а тому заборгованість, нараховану пеню, 3 % річних та інфляційних, просить суд стягнути у примусовому порядку.

03.02.2016р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 059 442 грн. 36 коп.: з яких 469 778 грн. 09 коп. основна заборгованість, 45 540 грн. 96 коп. пені, 55 947 грн. 60 коп. - 3% річних та 488 175 грн. 71 коп. інфляційних (а.с.26-30).

Вказана заява подана в порядку визначеному ст. 22 ГПК України, підписана уповноваженим представником, не суперечить чинному законодавству, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін, а відтак приймається судом.

29.02.2016р. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення з відповідача 45 540 грн. 96 коп. пені. (а.с.48).

02.03.2016р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній зазначає, що проти позовних вимог заперечує та просить суд припинити провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору (а.с.63-65).

В судовому засіданні 02.03.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

В судовому засіданні 02.03.2016р. представники відповідача проти позовних вимог заперечили з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Влад+" (надалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Надія 94"(надалі Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р., за яким в строки, визначенні Договором, Продавець зобовязується передати у власність Покупця ОСОБА_4, згідно рахунку-фактури, а Покупець зобовязується прийняти ОСОБА_4 і оплатити його вартість (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору асортимент та кількість ОСОБА_4, строки та базис поставки фіксується в рахунках-фактурах, які виставляються за заявками Покупця.

Згідно п. 3.1 Договору Покупець зобовязаний на протязі 180 днів проводити оплату виставлених рахунків-фактур.

За умовами пунктів 4.1 та 4.2 Договору загальна вартість договору складається з вартості товарів згідно виставлених рахунків-фактур, які є невідємною частиною договору. Оплата за ОСОБА_4 здійснюється в гривнях у відповідності з рахунком-фактурою на розрахунковий рахунок Продавця, вказаний в кінці тексту даного Договору.

Термін дії Договору встановлюється з моменту підписання і до повного розрахунку за товар (п. 8.1 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками Сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов Договору купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р. позивач поставив відповідачу ОСОБА_4 на загальну суму 619 778 грн. 09 коп., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною №РН-0000131 від 31 липня 2012 року (а.с.12).

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було частково погашено заборгованість за Договором купівлі-продаж №2905-2012 від 29.05.2012р. і станом на 01.02.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 469 778 грн.09 коп.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст.526 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Термін оплати за поставлений товар, сторони обумовили п. 3.1 Договору.

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки відповідачу товару згідно Договору купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р. та його ціна підтверджується зібраними у справі доказами, то за відсутності доказів сплати його повної вартості у встановлений строк, позовні вимоги про стягнення 469 778 грн. 09 коп. заборгованості, судом визнаються обґрунтованими.

Що стосується посилання відповідача на позадоговірний характер спірних правовідносин, то вказане твердження спростовується залученими до матеріалів справи доказами (рахунок-фактура, видаткова накладна, податкові накладні а.с. 12-14, 67). Крім того, як вбачається з поданого суду рішення господарського суду Рівненської області у справі № 918/1172/15, факт постачання відповідачу товарів саме в рамках Договору купівлі-продажу № 2905-2012 від 29.05.2012р. встановлено судом і, згідно ст. 35 ГПК України, вказана обставина не потребує додаткового доказування.

Крім того, позивач у зв'язку з неперерахуванням відповідачем коштів нарахував ТОВ Фірма "Надія 94" пеню за період з 27.01.2013р. по 27.07.2013р. у розмірі 45 540 грн. 96 коп.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За таких обставин, враховуючи, що сторони у належній (письмовій) формі не передбачили застосування такого виду забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за період з 27.02.2013р. по 01.01.2016р. інфляційні в розмірі 488 175 грн. 71 коп. та за період з 27.02.2013р. по 03.02.2016р. 3% річних в розмірі 55 947 грн. 60 коп.

Разом з тим, перевіривши подані позивачем розрахунки (період нарахування), судом встановлено невідповідність нарахування 3% річних вимогам чинного законодавства. Так зокрема, позивачем неправомірно включено період з 31.01.2016р. по 03.02.2016р., оскільки заява про зменшення позовних вимог датована 31.01.2016р., а відтак кінцева дата нарахування 3% річних має бути 30.01.2016р.

З огляду на зазначене, здійснивши перерахунок в межах періоду з 27.02.2013р. по 30.01.2016р. обґрунтованими судом визнається нарахування 55 663 грн. 24 коп. - 3 % річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних суд визнав його арифметично вірними та такими, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 469 778 грн. 09 коп. заборгованості за отриманий згідно Договору купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р. товар, 55 663 грн. 24 коп. - 3 % річних та 488 175 грн. 71 коп. інфляційних, з покладенням судових витрат на відповідача у справі, пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Надія 94" (34111, Рівненська обл., Дубровицький р-н., с. Висоцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад+" (03134, м. Київ, вул. Булгакова, буд. 18, оф. 2, ) 469 778 грн. 09 коп. заборгованості, 55 663 грн. 24 коп. - 3% річних, 488 175 грн. 71 коп. інфляційних та 15 204 грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "04" березня 2016 року

Суддя Романюк Р.В.