ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016 року Справа № 912/4768/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Березкіна О.В. ( доповідач)

суддів: Дармін М.О., Подобєд І.М. ( складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.02.16 р.)

при секретарі: Логвиненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , представник, довіреність б/н від 02.03.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність б/н від 07.05.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Оникіївське лісове господарство"

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року по справі № 912/4768/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех"

до відповідача: Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство"

про стягнення 150000,00 грн

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року у справі № 912/4768/15 (суддя Балик В.М.) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Оникієве на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" Кіровоградська область, Добровеличківський район, с. Тишківка, 150000,00 грн завданої шкоди, а також 2250,00 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Агротех" в задоволенні позову.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що єдиною особою, яка має відповідати за спричинену позивачеві шкоду є водій, який здійснював керування транспортним засобом під час вчинення ДТП.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що позиція апеляційного суду Кіровоградської області узгоджена з позицією Верховного суду України , викладеної у постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14, згідно якої відповідальність юридичної особи настає лише у випадку, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода , заподіяна нею у звязку із виконанням трудових ( службових) обовязків.

В той же час, апеляційний суду Кіровоградської області у своєму рішенні дійшов висновку, що ОСОБА_3 є особою, відповідальною за завдану шкоду. При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено ту обставину, що ОСОБА_3 повинен відшкодувати шкоду на підставі частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у припиненні провадження по даній справі, оскільки повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав не допускається.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог відносно позивача та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 29 лютого 2016 року.

29 лютого 2016 року протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів призначено для розгляду справи № 912/4768/15 колегію суддів у складі : ОСОБА_4, (головуючий суддя -доповідач); судді Дармін М.О., Подобєд І.М.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні просив рішення господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року по справі № 912/4768/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2012 року о 21 год. 30 хв., рухаючись по вулиці Чкалова у селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, водій ОСОБА_3 ОСОБА_5 підприємства "Оникіївське лісове господарство", керуючи автомобілем ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності відповідачеві, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння не дотримався безпечної швидкості руху і допустив зіткнення з автомобілем "TOYOTA HILUX 2.5 L", номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротех", чим порушив вимоги пунктів 2.5, 13.1 Правил дорожнього руху України.

У результаті даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення по ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на користь держави.

Звертаючись до Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" із позовом про стягнення завданої шкоди у сумі 150000,00 грн., позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротех" посилався на те, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, та його недбалість сприяла скоєнню дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого позивачу заподіяна матеріальна шкода.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що власник джерела підвищеної небезпеки - Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" не довів факту забезпечення ним належної схоронності джерела підвищеної небезпеки у неробочі дні з метою недопущення його експлуатації, зокрема, працівниками (у тому числі і водієм), внаслідок чого водій ОСОБА_3 20.10.2012 року використав автомобіль поза межами робочого часу та у нетверезому стані, що як наслідок призвело до ДТП, у результаті якого пошкоджено автомобіль, належний на праві власності позивачеві. З огляду на вищезазначене, відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну шкоду на підставі частини 4 ст. 1187 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП "Оникіївське лісове господарство", де працював на посаді водія, що підтверджено наказом ДП "Оникіївське лісове господарство" про прийняття на роботу від 10 жовтня 2012 року № 29-к та звітом форми №1-ДФ Малиновської МДПІ за 4 квартал 2012 року.

Згідно наказу від 10 січня 2013 року № 4-к ОСОБА_3 звільнено з роботи за угодою сторін.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО731498 та довідкою начальника ВРЕР ДАІ з обслуговування Новоархангельського, Добровеличківського, Новоукраїнського районів УМВС України в Кіровоградській області № 543 від 29.05.2013 автомобіль НОМЕР_3 зареєстрований на ДП "Оникієвське лісове господарство".

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 083783, виданого Новоукраїнським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_4 є ТОВ "АГРОТЕХ".

Як встановлено Звітом від 20.02.2013 № 39/13 про оцінку автомобіля НОМЕР_4, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 158764,86 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 року рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2015 в частині стягнення з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 74741,52 грн у відшкодування шкоди і 747,41 грн. судових витрат скасовано із закриттям провадження, оскільки в одному провадження обєднані позовні вимоги, які не є взаємоповязаними і підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

В той же час, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 року рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 74741,52 грн. у відшкодування шкоди змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 8764 грн. 86 коп. відшкодування шкоди.

При цьому, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_3 повинен відшкодувати шкоду на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України.

Поряд з тим, як рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 у цивільній справі № 387/203/14-ц, так і ухвалою господарського суду від 14.08.2013 у справі № 912/853/13, встановлено, що власник джерела підвищеної небезпеки - Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" в особі його директора, не забезпечив належного контролю за використанням джерела підвищеної небезпеки водієм ОСОБА_3, не вжив заходів для запобігання аварійності при використанні джерела підвищеної небезпеки. Зазначені обставини дозволили водієві ОСОБА_3 20.10.2012 використовувати автомобіль поза межами робочого часу та у нетверезому стані, що як наслідок призвело до ДТП, у результаті якого пошкоджено автомобіль, належний на праві власності позивачеві.

Докази на підтвердження здійснення викрадення ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_3, належного відповідачеві, останнім не подавались, а відтак відповідач не довів факту забезпечення ним належної схоронності джерела підвищеної небезпеки у неробочі дні з метою недопущення його експлуатації, зокрема, працівниками (у тому числі і водієм).

Зазначене підтверджується також і посиланням самого відповідача на ту обставину, що реєстраційні документи на належний йому автомобіль НОМЕР_3 у неробочий день та час перебували у водія підприємства ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, власник або інший володілець джерела підвищеної небезпеки також може бути притягнений до відповідальності, якщо буде доведено, що неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця). Наприклад, якщо особа не здійснювала належної охорони транспортного засобу або іншого об'єкту, залишила незакритими двері автомобіля тощо. В такому випадку до відповідальності притягуються як володілець джерела підвищеної небезпеки, так і особа, яка неправомірно заволоділа небезпечним об'єктом, у частці, яка визначається за рішенням суду з врахуванням обставин, що мають істотне значення - ступеня вини володільця об'єкта у недбалому ставленні до його зберігання, величини завданої шкоди, матеріального становища сторін тощо.

Як розяснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 з послідуючими змінами, володілець джерела підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведене, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

З означеного вбачається, що винна особа, якою визнано ОСОБА_3, відшкодовує шкоду за правилами відповідальності володільця джерела підвищенної небезпеки, тобто, на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, що і зазначено в рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 року.

Проте, зазначене не виключає відповідальності володільця джерела підвищенної небезпеки, винні дії якого сприяли скоєнню ДТП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що володілець джерела підвищеної небезпеки - Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" також повинен відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду у відповідності до ч. 4 статті 1187 ЦК України у зазначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи апелянта про те, що провадження по справі підлягало припиненню з тих підстав, що господарським судом Кіровоградської області від 14 серпня 2013 року була винесена ухвала про припинення провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав не допускається, є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2013 у справі № 912/853/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" до Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" про стягнення 158764,86 грн. залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_3 та припинено провадження у справі на підставі п. 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Відповідно до ч.2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суб'єктний склад учасників судового процесу у справі № 912/4768/15, не є тотожним суб'єктному складу учасників судового процесу у справі № 912/853/13, провадження у якій припинено ухвалою від 14.08.2013 року, оскільки фізична особа ОСОБА_3 не є відповідачем у справі № 912/4768/15.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам позивача, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2016 року по справі № 912/4768/15 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанов виготовлено та підписано 03.03.2016року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя І.М.Подобєд