ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви без розгляду

"09" березня 2016 р. Справа № 911/729/16

Суддя О.В.Конюх, розглянувши позовні матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» (04050, АДРЕСА_1, )

до відповідачів 1) приватного акціонерного товариства «Бориспільський автозавод» (08322, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Броварська, 4, )

2) публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Горького, 127, )

про зобовязання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 02.03.2016р. № 05 до відповідачів приватного акціонерного товариства «Бориспільський автозавод», с. Проліски Бориспільського району та до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ, в якому просить суд 1) зобовязати приватне акціонерне товариство «Бориспільський автозавод» укласти з товариством з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» та вважати укладеним, згідно кадастрового плану сервітуту, договір земельного сервітуту в редакції, наведеній в позовній заяві, а також просить 2) вважати, що публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" надано згоду на укладання вищезазначеного договору.

Згідно із пунктами 3, 4, 6 частини першої ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, якщо до позовної заяви не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України від 25.12.2015р. № 928-VІІІ «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року місячний розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 грн.

Згідно підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарських судів, 1 розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 вказаного Закону, у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач подав до суду позов від 02.03.2016р. №05, заявивши дві немайнові вимоги. Таким чином, поданий позов мав бути оплачений судовим збором у встановленому законом розмірі 2756,00 грн. Оригінал платіжного доручення мав бути доданий до позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в порушення вищезазначених вимог, на підтвердження сплати судового збору позивачем до позову додано платіжне доручення від 29.02.2016р. № 534 на суму 1378,00 грн., тобто в розмірі меншому, ніж передбачено законом, що є підставою для повернення позовної заяви в порядку пункту 4 частини першої ст. 63 ГПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст. 56 ГПК України позивач зобовязаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів листом з описом вкладення. Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Таким чином, за змістом частини другої ст. 34 ГПК України єдиним належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви є опис вкладення в лист.

На доказ надсилання товариством з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» копії позовної заяви відповідачам, подано описи вкладення у цінний лист від 03.02.2016р., тоді як подана до господарського суду Київської області позовна заява № 05 датована 02.03.2016р., відповідно копія позовної заяви від 02.03.2016р. № 05 та додані до неї документи не могли бути направлені відповідачу 03.02.2016р. Крім того, позивачем подані фіскальні чеки "Укрпошти" від 03.03.2016р. " 8787 та №8786, які не засвідчують вмісту поштового відправлення.

Відповідно до вищевикладеного, суд робить висновок про те, що позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» не подано належних та допустимих доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви від 02.03.2016р. № 05 та доданих до неї документів, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобовязує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобовязаної особи відповідача.

Суд звертає увагу позивача на те, що прохальна частина позовної заяви не може бути викладена альтернативно, тобто позов може бути поданий або про зобовязання укласти договір або про визнання договору укладеним.

Слід звернути особливу увагу на обрання способу захисту права, оскільки встановлення сервітуту рішенням суду в порядку ст. 402 ЦК України на вимогу особи, яка не може задовольнити свої потреби в інший спосіб, та власником земельної ділянки, та зобовязання укласти договір не є тотожними поняттями.

Частиною 1 ст. 402 ЦК України встановлено перелік способів встановлення сервітуту, в тому числі серед способів передбачено договір між власником земельної ділянки та сервітуарієм (добровільний спосіб) або рішення суду (примусовий спосіб).

Виходячи із принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) суд не вправі зобовязувати будь-яких осіб укладати договори, які не є обовязковими для його сторін згідно прямої норми закону. Розгляд вимог про визнання договору укладеним за правовим змістом є встановленням факту, що має юридичне значення, а розгляд справ у спорах про встановлення фактів взагалі не належить до компетенції господарського суду.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що згідно ст. 21 ГПК України відповідачами в господарському процесі є підприємства та організації, яким предявлено позовну вимогу. Пунктом 3 прохальної частини позовної заяви позивачем зазначено «Вважати, що відповідачем -2 надана згода на укладення вищезазначеного договору про встановлення земельного сервітуту на викладених у ньому умовах». Позивачем не зазначено, хто має відповідати за вказаною вимогою (хто має вважати, що банком надано згоду на встановлення сервітуту), не обґрунтовано ані обраний спосіб захисту права, ані правові підстави такої вимоги, ані те, яким чином вирішення судом зазначеної вимоги призведе до відновлення порушеного права позивача.

Позивачем не наведено обставин та доказів на їх підтвердження, що він взагалі звертався до відповідачів з відповідними пропозиціями про встановлення сервітуту шляхом укладення договору, та йому було відмовлено або не надано відповідь, відповідно не надано доказів що між позивачем та відповідачами взагалі існує спір про право користування земельною ділянкою, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої ст. 63 ГПК України.

При повторному зверненні до суду з даним позовом позивачу слід належним чином направити копію позову та всіх доданих до нього документів відповідачам, а також визначитися із своїми позовними вимогами до кожного з відповідачів, обгрунтувавши їх нормативно та документально, та сплатити судовий збір відповідно до законодавства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктами 3, 6 частини першої, частиною третьою статті 63, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву від 02.03.2016р. № 05 товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний центр «Еталон» разом з доданими до неї матеріалами (всього на 16 аркушах, в тому числі оригінали: платіжного доручення від 29.02.2016р. № 534, двох описів вкладення у цінний лист від 03.02.2016р., фіскальних чеків «Укрпошта» від 03.03.2016р. №№ 8786, 8787) повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя О.В. Конюх