ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" березня 2016 р.Справа № 4/949-10

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали заяви Державного агентства резерву України про виправлення помилки у рішенні суду у справі

За позовом Державного агентства резерву України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області

про зобов`язання повернути матеріальні цінності цукор-пісок в кількості 2 875 тонн та стягнення 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій

За участю представників сторін:

від заявника (позивача): не прибув;

від відповідача: не прибув;

за участі ОСОБА_1 начальника відділу прокуратури області (служб.посвідчення за №029974 від 27.10.2014р.)

Суть спору: Рішенням господарського суду від 31.07.2015р. задоволено позов Державного агентства резерву України м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області про зобов`язання повернути матеріальні цінності цукор-пісок в кількості 2 875 тонн та стягнення 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій.

14.08.2015р. на виконання вказаного рішення були видані відповідні накази та у відповідності до вимог ст.116 ГПК України направлені стягувачу.

26.02.2016р. на адресу суду надійшла заява Державного агентства резерву України за вих.№577/0/4-16 від 23.02.2016р. про виправлення помилки у рішенні господарського суду Хмельницької області від 31.07.2015р. №4/949-10.

В обгрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що заявами Держрезерву від 25.12.2015р. №4147/0/4-15 та №4148/0/4-15 накази у справі №4/949-10 направлено на виконання до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Станом на 22.02.2016р. в добровільному порядку рішення суду не виконано.

ОСОБА_2 примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.01.2016р. за вих.№158/6 направлено оригінал виконавчого документу - наказу №4/949/10 від 14.08.2015р. та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25.01.2016р., мотивуючи це тим, що у пред'явленому на виконання виконавчому документі судом визнано юридичний факт, при цьому не вказано будь-яких заходів примусового виконання винесеного ним рішення, тому зазначені обставини виключають здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд виправити помилку у рішенні господарського суду Хмельницької області від 31.07.2015р. №4/949-10, зобов'язавши ТОВ „Аграрне товариство повернути до державного резерву матеріальні цінності цукор-пісок в кількості 2 875 тонн та стягнути 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій. На підставі виправленої у рішенні суду помилки видати наказ.

Ухвалою суду від 26.02.2016р. вказану заяву призначено до розгляду в засіданні суду 09.03.2016р., про що повідомлено представників сторін та прокуратуру.

Заявник (позивач) повноваженого представника в засідання суду 09.03.2016р. не направив, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від останнього до суду на час розгляду заяви не надходило.

Представник відповідача в засідання суду 09.03.2016р. не прибув, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від останнього до суду на час розгляду заяви не надходило.

Прокурор в засідання суду 09.03.2016р. прибув, усно повідомив, що при вирішенні заяви позивача покладається на думку суду.

Розглянувши заяву позивача про виправлення помилки у рішенні суду від 31.07.2015р. №4/949-10, судом до уваги приймається таке:

Відповідно до приписів ст.4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України, згідно із якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. №18-рп/2012).

Із матеріалів справи слідує, що на розгляді господарського суду перебувала справа №4/949-10 за позовом Державного агентства резерву України до ТОВ „Аграрне товариство про зобов`язання повернути матеріальні цінності цукор-пісок в кількості 2 875 тонн та стягнення 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій.

При винесенні рішення у справі №4/949-10 суд керувався положеннями ст.84 ГПК України та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. „Про судове рішення.

Так, п.4 ч.1 ст.84 ГПК України встановлено, що резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Відповідно до ч.2 ст.84 ГПК України визначено, що при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються:

- найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення;

- розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу);

- найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження (у спорі про передачу майна), тощо.

Пунктом 9 Постанови ВГСУ визначено, що резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно). У резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

При цьому, відповідно до п.9.10. Постанови, господарські суди повинні зазначати у рішенні про вчинення певних дій або про припинення певних дій - відповідний припис, наприклад: „Такому-то звільнити таке-то приміщення (із зазначенням його найменування, місцезнаходження згідно з поштовою адресою, площі), „Такому-то припинити такі-то дії, які перешкоджають доступу такого-то у приміщення (із зазначенням тих же даних про приміщення), строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду від 31.07.2015р. задоволено позов Державного агентства резерву України м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області про зобов`язання повернути матеріальні цінності цукор-пісок в кількості 2 875 тонн та стягнення 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до вказаного рішення:

- Товариству з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області повернути на користь Державного агентства резерву України, м. Київ (вул. Пушкінська, 28, ) матеріальні цінності цукор-пісок вартістю 14 806 250,00 грн. в кількості 2 875 тонн.

- Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області на користь Державного агентства резерву України, м. Київ 17 988 782,45 грн. штрафних санкцій.

- Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство, с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області в доход Державного бюджету України на рахунок №3002 через УДКСУ у м. Хмельницькому, код ЄДРПОУ отримувача 38045529, банк одержувача ГУДКСУ у Хмельницькій області, м. Хмельницький, МФО 815013 судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

14.08.2015р. на виконання вказаного рішення були видані відповідні накази та у відповідності до вимог ст.116 ГПК України направлені стягувачу та до державної податкової інспекції.

При цьому, у наказі про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю „Аграрне товариство на користь Державного агентства резерву України матеріальні цінності цукор-пісок вартістю 14 806 250,00 грн. в кількості 2 875 тонн судом зазначено як Стягувача так і Боржника із відповідними реквізитами.

Згідно вимог ст.89 ГПК України, суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення. Про роз'яснення рішення, ухвали, а також про виправлення описок чи арифметичних помилок виноситься ухвала.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. „Про судове рішення встановлено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішення (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо), або мають технічний характер.

Разом із тим, позивач у своїй заяві просить суд виправити помилку у рішенні суду.

Судом при цьому звертається увага, що позивач у своїй заяві керується ст.117 ГПК України.

Натомість положення ст.117 ГПК України стосуються оформлення наказу господарського суду, виправлення помилки в ньому та визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень вказаної статті, зокрема встановлено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Як вбачається із матеріалів справи, накази у справі №4/949-10 судом видані у відповідності із прийнятим рішенням, відповідають його резолютивній частині та не містять помилок.

Регулювання процедури виправлення помилок у рішенні викладені у ст.86 ГПК України.

Судом при цьому звертається увага, що виходячи із змісту ст.86 ГПК України, виправленню підлягають лише арифметичні помилки, інші неточності у рішенні носять характер описок.

Судом приймається до уваги, резолютивна частина рішення у справі №4/949-10 відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.84 ГПК України в резолютивній частині рішення судом вказано:

- найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії;

- розмір сум, що підлягають стягненню.

Відтак, підстави для виправлення помилок у рішенні відсутні.

А тому, з огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що заява позивача про виправлення помилки у рішенні не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про видачу наказу у справі на підставі виправленої у рішенні помилки, судом приймається до уваги те, що на виконання рішення від 31.07.2015р. судом вже видані відповідні три накази, два з яких направлені стягувачу та один до державної податкової інспекції.

При цьому, разом із заявою про виправлення помилки у рішенні позивачем до суду направлено лише один оригінал наказу у справі №4/9494-10. Оригінали інших двох наказів у матеріалах справи відсутні.

Окрім того, судом звертається увага, що господарським процесуальним кодексом не передбачена повторна видача наказів, якщо накази у справі вже видавались. Господарський процесуальний кодекс містить вичерпний перелік підстав для повторної видачі наказів, зокрема ст.120 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 86, 89 Господарського процесуального кодексу України та Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. „Про судове рішення, СУД-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Державного агентства резерву України за вих.№577/0/4-16 від 23.02.2016р. про виправлення помилки у рішенні господарського суду Хмельницької області від 31.07.2015р. №4/949-10 відмовити.

Суддя В.В. Магера

Віддруковано 3 прим.:

1 - до матеріалів справи;

2 - позивачу (вул. Пушкінська, 28, м. Київ, 01601) рекомендованим із повідомл.;

3 - відповідачу (вул. Заводська, 1, с. Клубівка, Ізяславський р-н, Хмельницька обл., 30350) проста коресп.