РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/1934/16

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України», м.Бровари
до відповідача 1 до відповідача 2Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, м.Київ Державної фітосанітарної інспекції Луганської області, м.Старобільськ
простягнення 186 028,30 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:Бондаренко В.А.
від відповідача 1: від відповідача 2:не з'явився не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» (надалі - ТОВ «Промислова спілка України», позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, (надалі -відповідач 1) та Державної фітосанітарної інспекції Луганської області (надалі - відповідач 2) про стягнення 186 028,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем 2 своїх зобов'язань за укладеним договором поставки №584-12 від 25.03.2014р. та просить стягнути з відповідача 1, як з органу якому підпорядковується відповідач 2, заборгованість у розмірі 97 970,00 грн., 3% річних в сумі 2 311,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 72 213,99 грн. та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем 2 грошових зобов'язань в сумі 13 533,29 грн.

Ухвалою від 09.02.2016р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва у складі судді Князькова В.В. порушено провадження у справі №910/1934/16 та розгляд справи призначено на 24.02.2016р.

Уповноважені представники відповідачів на виклик суду не з'явилися.

Відповідач 1 у відзиві №15-10/2880 від 16.02.2016р. проти задоволення позову заперечив, посилаючись на відсутність договірних відносин із позивачем.

У відзиві на позовну заяву №01-09/87 від 19.02.2016р. відповідач 2 стверджує, що внаслідок зміни фактичного місцезнаходження Державної фітосанітарної інспекції Луганської області у відповідача 2 відсутні будь-які документи, які підтверджують або спростовують фінансове зобов'язання перед позивачем. У зв'язку з цим, відповідач просить відмовити позивачу у повному обсязі.

19.02.2016р. відповідач 2 звернувся до суду із клопотанням №01-09/89 про відкладення розгляду справи у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують заборгованість останнього перед позивачем.

Клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи №910/1934/16 суд до уваги не приймає, з огляду на таке:

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому, судом також прийнято до уваги, що у відповідачами було викладено свою правову позицію з приводу вимог позивача.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідачі не з'явився у судове засідання 24.02.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/1934/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

25.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» (постачальник, позивач) та Державною фітосанітарною інспекцією Луганської області (покупець, відповідач 2) було укладено договір №584-12, згідно із п.1.1. якого постачальник бере на себе зобов'язання поставити та передати у власність покупцю, а покупець бере на себе зобов'язання своєчасно оплатити та прийняти тару з пластмас, а саме конверти-пакети з полімерних матеріалів (ДК 016-2010 -22.22.11).

Як встановлено, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» звернулося до суду з вимогами про стягнення з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України заборгованість у розмірі 97 970,00 грн., 3% річних в сумі 2 311,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 72 213,99 грн. та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем 2 грошових зобов'язань в сумі 13 533,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Положення №829/21141 від 25.05.2012р. «Про Головну державну фітосанітарну інспекцію, державні фітосанітарні інспекції в Автономній Республіці Крим, областях» за змістом якого, Державна фітосанітарна інспекція Луганської області є територіальним органом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, з аналізу наведених вище норм цивільного законодавства України вбачається, що договір породжує правові наслідки лише для його сторін.

Господарський суд наголошує, що зміст наведених норм дає підстави вважати, що учасниками спору про стягнення заборгованості за договором поставки є саме його сторони, для яких його умови є підставою для виникнення певних прав та обов'язків.

За змістом ст.18 Господарського процесуального кодексу України до складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідачем слід вважати особу, яка залучається до участі у справі за вказівкою позивача чи з ініціативи суду, внаслідок припущення, що вона порушила чи оспорює права позивача. Зазвичай відповідачем є особа, яка знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах.

З системного аналізу ст.ст.1, 21, 24, 65 Господарського процесуального кодексу України слідує, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин сторін, а лише з фактом пред'явлення позову до особи. Аналогічну правову позицію підтримано у постанові від 22.05.2014р. Вищого господарського суду України по справі 910/5899/13.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України заборгованість у розмірі 97 970,00 грн., 3% річних в сумі 2 311,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 72 213,99 грн. та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем 2 грошових зобов'язань в сумі 13 533,29 грн.

Тоді як було встановлено вище, спірний правочин було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» (постачальник) та Державною фітосанітарною інспекцією Луганської області (покупець). Будь-яких вимог до відповідача 2 позивачем не пред'явлено.

Указом Президента України від 9 грудня 2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» створено Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України.

Постановою Кабінету міністрів України від 22.02.2012р. №125 «Про утворення територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, в тому числі Державну фітосанітарну інспекцію Луганської області.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 04.05.2012р. №257 затверджено Положення «Про Головну державну фітосанітарну інспекцію, державні фітосанітарні інспекції в Автономній Республіці Крим, областях».

Пунктами 12, 13, 14 Положення «Про Головну державну фітосанітарну інспекцію, державні фітосанітарні інспекції в Автономній Республіці Крим, областях» передбачено, що фітосанітарні інспекції утворюються у порядку, передбаченому статтею 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та утримуються за рахунок державного бюджету, є юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна фітосанітарна інспекція Луганської області є окремою юридичною особою та має власний ідентифікаційний код юридичної особи.

За змістом ст.176 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, так само і юридичні особи не відповідають за зобов'язаннями їх засновників: держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. У свою чергу, держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями одне одного.

Також, згідно ст.92 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Таким чином дана обставина, крім випадків, передбачених законом, по суті визначає імунітет майна кожного з публічно-правових утворень від зобов'язань іншого публічного утворення, у тому числі юридичних осіб, та закріплює на нормативному рівні принцип роздільної відповідальності публічно-правових утворень та створюваних нею учасників цивільно-правових відносин.

Враховуючи викладені вище обставини, а також приймаючи до уваги відсутність договірних відносин відповідача 1 із позивачем, суд дійшов висновку, що Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України не має відповідати за зобов'язаннями за договором поставки №584-12 від 25.03.2014р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» та Державною фітосанітарною інспекцією Луганської області, оскільки відповідач 2 є окремою юридичною особою.

Одночасно, ст.83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

При вирішенні спору господарський суд обмежений позовними вимогами та не може спонукати до їх уточнення, а право виходу за їх межі чинним господарським процесуальним законодавством пов'язано саме з наявністю відповідного клопотання.

Наразі, позивачем не було подано клопотання про вихід суду за межі позовних вимог, внаслідок чого судом розглянуто справу №910/1934/16 у межах заявлених позивачем вимог.

За таких обставин, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства та враховуючи, що фактично позовні вимоги заявлено до особи, що не є учасником спірних відносин за договором поставки №584-12 від 25.03.2014р., суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» до Державної ветеринарної та фітосанітарної служба України про стягнення 186 028,30 грн., а отже, відсутність підстав для їх задоволення.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогами, визначивши при цьому належного відповідача.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова спілка України» відмовити повністю.

У судовому засіданні 24.02.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя В.В. Князьков