РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016Справа №910/32949/15

За позовомДержавного науково-виробничого підприємства «Електронмаш»
доПриватного акціонерного товариства «Орії»
простягнення 629975,63 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Чорний В.Й. (дов. № 31/23 від 21.01.2016); Теслюк В.Г. (дов. № 31/79 від 01.02.2016);

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Орії» 629 975,637 грн. заборгованості, з якої: 601124,08 грн. - основний борг, 27 009,96 грн. - пені, 1841,59 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №4029 від 18.04.2008 про внесення змін та доповнень до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №184 від 01.06.2003р., у зв'язку з чим у Приватного акціонерного товариства «Орії» виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 порушено провадження у справі №910/32949/15, розгляд справи призначено на 01.02.2016.

01.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надішли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 розгляд справи відкладено на 15.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 розгляд справи відкладено на 29.02.2016.

Представники позивача в судовому засіданні 29.02.2016 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, а також надали для долучення до матеріалів справи додаткові документи.

Відповідач в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2003 між Державним науково-виробничим підприємством «Електронмаш» (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Орії» (в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариством «Орії») (орендар) укладено Договір оренди №184 від 01.06.2003 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - будівлю корпусу №9, а саме: капітальна частина корпусу №9-1900 кв.м., металева частина корпусу №9 - 160 кв.м. та асфальтовий майданчик - 5684 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 4, що перебуває на балансі Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», вартість якого визначена згідно з незалежною оцінкою на 31.05.2003 і становить 2211750,00 грн., металева частина 74510 грн., асфальтований майданчик 794000 грн. (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями внесеними Постановами КМУ від 18.05.1998 № 699 та від 19.01.2000 № 75) і становить, без ПДВ, за базовий місяць оренди - травень: для капітальної частини корпусу № 9 - 18431,25 грн., для металевої частини корпусу № 9 - 620,92 грн., для асфальтового майданчика - 6616,67 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Цей договір укладено строком на 5 років, що діє з дати підписання до 01.06.2008 р. (п. 10.1 договору).

Також, сторонами договору оренди № 184 від 01.06.2003 було узгоджено розрахунок плати за базовий місяць оренди державного майна, що знаходиться на балансі ДНВП «Електронмаш», згідно якого базовий розмір за місяць оренди складає 25668,84 грн.

В подальшому, 18.04.2008 між Державним науково-виробничим підприємством «Електронмаш» (балансоутримувач), Закритим акціонерним товариством «Орії» (в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариством «Орії») (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києві (орендодавець) укладено Договір №4029 від 18.04.2008 про внесення змін та доповнень до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №184 від 01.06.2003р., відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - будівлю корпусу №9, а саме: капітальна частина корпусу №9-1900 кв.м., металева частина корпусу №9 - 160 кв.м. та асфальтовий майданчик - 5684 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 4, що перебуває на балансі Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.07.2013 і становить 15 324 400 грн. без ПДВ. (п. 1.1. договору в редакції зі змінами, внесеними договором №4029/04 від 17.11.2013).

За умовами п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди - липень 2013р. - 211663,10 грн. Орендна плата за перший місяць оренди серпень 2013 встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень 2013.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що перерахунок орендної плати здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується до державного бюджету; 30% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

Передбачені законодавством амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховуються його балансоутримувачем і використовуються на повне відновлення орендованих основних фондів.

Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 01.06.2003 по 01.06.2013 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку дії його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору. (п.п.10.1, 10.4. договору).

Під час розгляду справи доказів припинення дії договору сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем виписано на виставлено відповідачу рахунки-фактури на сплату орендної плати №1432 від 30.09.2015 за вересень 2015 на суму 130 582,49 грн., №1597 від 31.10.2015 за жовтень 2008 на суму 128 884,92 грн., №1715 від 30.11.2015 за листопад 2015 за суму 131 462,61 грн.

У зв'язку з чим, позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури №1432/1 від 30.09.2015 на 50 782,08 грн., 1597/1 від 31.10.2015 на суму 50121,91 грн., №1715/1 від 30.11.2015 на суму 51 124,35 грн. на сплату податку на додану вартість від 70% орендної плати, передбаченої договором №4029 від 18.04.2008р.

Втім, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, плату за оренду належним чином та у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого за ним, з урахуванням попередніх оплат, утворилась заборгованість за період з вересня по листопад 2015 в розмірі 542958,36 грн., яка і заявлена позивачем до стягнення.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 30.07.2003 між Державним науково-виробничим підприємством «Електронмаш» та Закритим акціонерним товариством «Орії» підписано акт приймання-предечі в оренду нерухомого майна: будівлі корпусу №9 площею 1900 кв.м., металеву частину корпусу №9 - 160 кв.м. та асфальтовий майданчик площею 5684 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 4, що перебуває на балансі Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш». Вказаний акт підписано представниками сторін без зауважень та скріплений печатками підприємств.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, п. 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Таким чином, у разі невиконання обов'язку, передбаченого п. 3.6. Договору, Відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Умовами п. 3.2 Договору передбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Так, відповідно до п. б ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України, в тому числі й операції, які пов'язані з договорами оренди, а тому у балансоутримувача, нерухоме майно якого передано в оренду за договором між Фондом та орендарем, виникають податкові зобов'язання на дату, визначену ст. 187 Податкового кодексу України, а саме на дату яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме дата оформлення документа, що засвідчує факт надання послуг платником податку.

Відповідно до ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування визначається виходячи з договірної вартості незалежно від того, хто здійснює процедуру розмежування вартості орендної плати у визначених договором розмірах.

Відповідно до підпункту 194.1.1. пункту 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України розмір ПДВ становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до орендної плати.

Податок на додану вартість-непрямий податок, платником якого є особа, яка надає послуги (орендодавець), фактично тягар сплати покладається на орендаря, оскільки ПДВ включається до ціни послуги (нараховується на орендну плату), а тому має сплачуватися разом з орендною платою.

Враховуючи, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву платником ПДВ не зареєстроване, то платником податку на додану вартість на всю суму орендної плати, в тому числі на 70%, що перераховується до Державного бюджету відповідно до ст. 180 Податкового кодексу України є балансоутримувач, тобто Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш».

Таким чином, оскільки за умовами Договору відповідач самостійно здійснює розмежування платежів і проводить перерахування до бюджету належних 70% орендної плати, то на рахунок балансоутримувача спрямовується належні 30% та сума податку на додану вартість, обчислена з повної вартості орендної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 02.07.2015 у справі №910/24431/14.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність станом на день звернення до суду у відповідача грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів за період з вересня 2015 р. по листопад 2015 р. на користь позивача, на підставі договору суми заборгованості у розмірі 542958,36 грн.

Одночасно, позивачем з посиланням на п. 5.11 договору заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати земельного податку на загальну суму 58 165,72 грн. за період з 01.01.2012 по 01.11.2015.

На підтвердження понесення витрат зі сплати податку на землю позивачем подано до матеріалів справи платіжні доручення № 508 від 28.02.2012, № 777 від 28.03.2012, № 1003 від 25.04.2012, № 1282 від 30.05.2012, № 1585 від 26.06.2012, 1929 від 30.07.2012, 2239 від 30.08.2012, 2540 від 28.09.2012, № 2790 від 29.10.2012, № 3170 від 29.11.2012, № 3400 від 27.12.2012, № 3640 від 29.01.2013, № 3835 від 28.02.2013, № 4029 від 28.03.2013, № 4309 від 30.04.2013, № 4541 від 30.05.2013, № 4716 від 27.06.2013, № 5013 від 29.07.2013, № 5111 від 27.08.2013, № 5404 від 26.09.2013, № 5716 від 30.10.2013, № 5981 від 28.11.2013, № 6289 від 25.12.2013, № 193 від 29.01.2014, №439 від 27.02.2014, №597 від 26.03.2014, №866 від 24.04.2014, №1085 від 27.05.2014, №1281 від 26.06.2014, №1535 від 25.07.2014, №1746 від 29.08.2014, №2038 від 25.09.2014, 2244 від 28.10.2014, №2574 від 27.11.2014, №2785 від 26.12.2014, №89 від 29.01.2015, №242 від 26.02.2015, №468 від 30.03.2015, №464 від 30.03.2015, №632 від 28.04.2015, 765 від 26.05.2015, № 1035 від 25.06.2015, №1298 від 27.07.2015, №1625 від 31.08.2015, №1832 від 29.09.2015, №2105 від 28.10.2015, №2338 від 25.11.2015, №2600 від 28.12.2015, №2795 від 28.01.2016 на загальну суму 1166028,12 грн.

При цьому, на підставі вищевказаних витрат, позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури на сплату податку на землю на підставі договору №4029 від 18.04.2008 на загальну суму 58165,72 грн.

Заявляючи вимоги про стягнення суми сплаченого позивачем земельного податку, позивач зазначає, що відшкодування таких сум передбачено п. 5.11 договору.

Разом з тим, п. 5.11 договору визначено, що орендар зобов'язується, зокрема, нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в приміщеннях згідно із законодавством.

Відповідно ж до п. 5.10 договору, орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Однак, дане твердження позивача суд оцінює критично з огляду на те, що п. 5.11 договору не регулює порядку відшкодування сплаченого позивачем земельного податку, а п. 5.10 договору передбачає укладення між позивачем та відповідачем окремого договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Матеріали справи не містять та сторонами спору не надано доказів укладення між сторонами договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна, який би передбачав відшкодування земельного податку. Умови договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4029 не місять обов'язку відповідача відшкодовувати сплачений позивачем земельний податок.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 58165,72 грн. заборгованості з відшкодування земельного податку.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.7 договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за договором №4029 від 18.04.2008 Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш» на підставі п. 3.7. договору нарахувало за період з 11.10.2015 по 21.12.2015 та заявило до стягнення пеню в сумі 27 009,96 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

В зв'язку з тим, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 1 841,59 грн. за період з 11.10.2015 по 21.12.2015.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, суд дійшов висновку що вони є невірними, однак, здійснення їх перерахунку судом фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою, Державним науково-виробничим підприємством «Електронмаш» до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не заявлено, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягає 27 009,96 грн. пені та 1 841,59 грн. три проценти річних.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орії» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд.29, ідентифікаційний код 24095844) на користь Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш» (03180, м Київ, вул. Кільцева дорога, буд.4, ідентифікаційний код 14312789) 542958 (п'ятсот сорок дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 36 грн. основного боргу, 27009 (двадцять сім тисяч дев'ять) 96 коп. пені, 1841 (одну тисячу вісімсот сорок одну) грн. 59 коп. 3% річних та 8577 (вісім тисяч п'ятсот сімдесят сім) грн. 15 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.03.2016

Суддя Грєхова О.А.