ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 924/838/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівВасищака І.М., Грека Б.М
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Селянського фермерського господарства "Влад" від позивача: не з'явились від відповідачів: не з'явились
на рішенняГосподарського суду Хмельницької області від 04.08.2015 року
та постановуРівненського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року
у справі№ 924/838/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "Вітагро"
до1. Селянського фермерського господарства "Влад"; 2. Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці"
простягнення солідарно 212 034, 15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "Вітагро" (далі позивач) звернулось з позовом до Селянського фермерського господарства "Влад" (далі відповідач 1) та Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (далі відповідач 2) про стягнення солідарно 212 034, 15 грн., з яких: 12 059, 77 грн. - пені; 107 127, 18 грн. - штрафу; 17 383, 81 грн. - 36 % річних; 75 463, 39 грн. - курсова різниця (див. заяву про зменшення позовних вимог а.с. 93).

Штраф, пеня та 36 % річних розраховані позивачем за період з 28.04.2014 року по листопад 2014 року. Курсова різниця визначена станом на 26.05.2015 року та складає, згідно розрахунку - 75 463, 39 грн. (див. уточнений розрахунок позивача а.с. 93-94).

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на неналежному виконанні (на думку позивача) відповідачем 1 договору поставки № 43-04/14 ВН від 16.04.2014 року (далі Договір а.с. 11-12) та на умовах договору поруки № 43-04/14 ВН від 21.04.2014, який укладено між позивачем та відповідачем 2 (далі Договір поруки).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.08.2015 року позовні вимоги задоволені частково, а саме: з відповідачів солідарно стягнуто 12 059,77 грн. - пені; 53 563, 59 грн. - штрафу; 17 383, 81 грн. - 36% річних, 75 463, 39 грн. - курсової різниці. В решті позовних вимог про стягнення 53 563, 59 грн. - штрафу було відмовлено, оскільки судом зменшено розмір заявленого до стягнення штрафу на 50%.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року апеляційну скаргу відповідача 1 було задоволено частково, а саме: суд апеляційної інстанції зробивши перерахунок позовних вимог, прийшов до висновку про те, що з відповідачів підлягає стягненню солідарно: 11 088, 09 грн. - пені; 53 520, 81 грн. - штрафу; 15 988, 88 грн. - 36% річних та 75 463, 39 - курсової різниці.

Суди прийшли до висновку про те, що відповідачем 1 неналежно виконувалися умови Договору, а саме: несвоєчасно оплачувався отриманий товар.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням відповідач 1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В своїй касаційній скарзі відповідач 1 зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

В своїй касаційній скарзі відповідач 1 звертає увагу на наступні обставини: судами порушено ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України, оскільки стягнуто пеню та штраф за одне й те саме порушення; відповідач 1 вважає, що додатки до Договору є неукладеними. Ні керівником позивача, ні уповноваженими ним особами не вчинялось дій щодо прийняття до виконання оскаржуваних додаткових угод. Судами не застосовано ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Між позивачем (постачальник) та відповідачем 1 (покупець) 16.04.2014 року укладено Договір, предметом якого є поставка в строки, визначені Договором засобів захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива - далі товар (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами Договору.

До матеріалів справи залучено копії додатків до Договору № 1- №14 (а.с. 13-19).

Згідно з п.2.1 Договору ціна товару вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно відповідних специфікацій), переданих постачальником у власність відповідачу 1.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що відповідач 1 проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок позивача у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Сторони встановили, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Позивач визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на дату формування видаткової накладної. (п.п.2.3.1, 2.3.2 Договору).

Відповідно до п.2.3.3 Договору сума у гривнях, яку відповідач 1 повинен сплатити позивачу як оплата вартості товару, визначаються шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "Райффайзен банк Аваль" на банківський день фактичній оплаті покупцем ціни товару (неоплаченої частини). При цьому, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "Райффайзен банк Аваль" на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини) менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Відповідно до п.3.1.3 Договору позивач зобов'язаний передати товар покупцеві із дотриманням термінів поставки, вказаних у додатках, та в місцях, визначених в графі "Базис поставки" цих же додатків. Якщо інше не буде визначено в додатку, базис поставки товару - ЕХW (Інкотермс-2010) - склад постачальника (Хмельницька обл., м.Волочиськ, вул. Котовського, 7).

Згідно з п.3.2.6 Договору виконання обов'язку відповідача 1 з оплатити товару може забезпечуватись договорами застави, договорами поруки, іншими видами забезпечення виконання зобов'язань.

Пунктом 7.2.1 Договору сторони встановили, що відповідач 1 несе відповідальність за затримку з оплатою позивачу за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання, відповідач 1 зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми (п.7.2.3 Договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу-1 товар згідно видаткових накладних: №1083 від 28.04.2014р. на суму 4 078,08грн.; №1084 від 28.04.2014р. на суму 18 146,04грн.; №1089 від 30.04.2014р. на суму 64 932,54грн.; №1080 від 30.04.2014р. на суму 1 681,44грн.; №1081 від 30.04.2014р. на суму 15 612,94грн.; №1860 від 22.05.2014р. на суму 13 914,89грн.; №2021 від 10.06.2014р. на суму 216 466,57грн.; №2018 від 11.06.2014р. на суму 10 273,80грн.; №2371 від 01.07.2014р. на суму 8 590,32грн.; №2372 від 01.07.2014р. на суму 5 433,55грн.; №2373 від 01.07.2014р. на суму 2 868,96грн.; №2374 від 01.07.2014р. на суму 58 703,86грн.; №2423 від 04.07.2014р. на суму 4 752,00грн.; №3496 від 15.10.2014р. на суму 3 053,70грн. Товар отримано на підставі довіреностей №50 від 30.04.2014 року, №73 від 05.06.2014 року, №87 від 01.07.2014 року, №150 від 13.10.2014 року, які видані відповідачем 1 (а.с. 20-37).

В накладних зазначено інформацію про розрахунковий курс долара США та Євро станом на дату отримання товару, а також що оплата за товар здійснюється з врахуванням курсової різниці в порядку, встановленому п.2.3. Договору.

В рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що по вказаним накладним відповідачем 1 отримано від позивача, товар на загальну суму 428 508,69грн., що в еквіваленті складає 33 182,71дол.США та 1 864,04 Євро.

В рішеннях суду проаналізовано виконання відповідачем 1 його грошових зобов'язань за Договором на момент звернення позивача до суду з позовною заявою та розрахунки позивача щодо курсової різниці, нарахування пені, штрафу та річних.

В касаційній скарзі відповідач 1 не оспорює арифметичний розрахунок позовних вимог та період прострочки виконання грошових зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що суди обґрунтовано прийшли до висновку про те, що відповідачем 1 допущено прострочку виконання грошового зобов'язання.

21.04.2014 року між позивачем (кредитор) та відповідачем 2 (поручитель) було укладено Договір поруки (а.с. 38), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань відповідача 1 (Боржник), що виникли з Договору, який був укладений між позивачем та відповідачем 1.

Відповідно до умов Договору поруки (п.п.3.1, 4.1.2) відповідачі у справі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за належне виконання відповідачем 1 забезпеченого зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідачем 1, позивач має право на власний вибір, направити відповідачу 2 письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до відповідача 2 позов.

У разі невиконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за основним Договором позивач має право протягом року звернутись до відповідача 2 з вимогою про виконання таких зобов'язань (п.4.4.2 договору).

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( у даному випадку сторони узгодили річні у розмірі 36 %).

Враховуючи викладене, та умови Договору, який укладено між позивачем та відповідачем 1, а також умови Договору поруки, який укладено між позивачем та відповідачем 2, суди обґрунтовано прийшли до висновку про те, що, у даному випаду, відповідач 1 прострочив грошове зобов'язання, а відповідачі у справі несуть солідарну відповідальність.

Що стосується мотивів, які наведені в касаційній скарзі відповідача 1, колегія зазначає: посилаючись на ст. 61 Конституції України, відповідач 1 не враховує тієї обставини, що вона стосується прав, свободи та обов'язків людини і громадянина. У даному випадку розглядається господарський спір, який виник між юридичними особами.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала, чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Договір укладений між сторонами не визнано недійсним. Визнання недійсними додатків до Договору є предметом розгляду у іншій справі - № 924/1377/15 (див. ухвалу про порушення провадження у справі (а.с. 167).

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що зменшення розміру неустойки є правом (а не обов'язком) суду, яким він і скористався зменшивши розмір штрафу на 50 %.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції, якою було змінено рішення суду першої інстанції, повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги Селянського фермерського господарства "Влад" відмовити.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року, якою змінено рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.08.2015 року у справі № 924/838/15 залишити без змін.

Головуючий С.В.Бондар

Судді І.М.Васищак

Б.М.Грек