Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"02" березня 2016 р. Справа № 906/178/16

Суддя господарського суду Житомирської області Прядко О.В. ,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом:

1) Виробничо-комерційного підприємства "Аркуш" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (м. Житомир)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНН" (м. Житомир)

3) Малого приватного підприємства "ВЕНТО" (м. Житомир)

до Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" (м. Луцьк)

про визнання договорів іпотеки №279-01, №279-02, №279-03 від 21.12.2007 припиненими та зняття заборони відчуження з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивачі подали до господарського суду позовну заяву з вимогами до відповідача про: визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-01, укладеного між банком та Виробничо-комерційним підприємством "Аркуш" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, припиненою; визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-02, укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАНН", припиненою; визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-03, укладеного між банком та Малим приватним підприємством "ВЕНТО", припиненою; зняття заборони відчуження з нерухомого майна, обтяженого іпотекою, яке належить на праві приватної власності позивачам та вилучення запису про таке обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оглянувши позовні матеріали на предмет відповідності їх нормам Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання вимог щодо подачі та форми позовної заяви, господарський суд встановив, що подана заявниками позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Так, приписами п. 3 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

У відповідності до ст. 2 вище вказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Як вбачається з тексту позовної заяви, вона подається одночасно трьома заявниками з чотирма немайновими вимогами до одного відповідача, а саме:

1) визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-01, укладеного між ПАТ "Західінкомбанк" та Виробничо-комерційним підприємством "Аркуш" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, припиненою;

2) визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-02, укладеного між ПАТ "Західінкомбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАНН", припиненою;

3) визнання іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.12.2007 № 279-03, укладеного між ПАТ "Західінкомбанк" та Малим приватним підприємством "ВЕНТО", припиненою;

4) зняття заборони відчуження з нерухомого майна, обтяженого іпотекою, яке належить на праві приватної власності позивачам та вилучення запису про таке обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Положення аналогічного змісту міститься в п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", де зазначено, що якщо до господарського суду звертаються кілька позивачів з вимогою немайнового характеру до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірі, передбаченому підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

При цьому, як зазначено у абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про Держаний бюджет України на 2016 рік", а саме статтею 8, установлено на 2016 рік наступний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня - 1378,00 гривень.

Тобто звернувшись до суду з даною позовною заявою, позивачі мали сплатити з чотирьох немайнових вимог ставку судового збору, обраховану згідно з пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у сумі збору щодо кожного позивача окремо за пред'явленими ними вимогами.

Однак позовні матеріали доказів сплати позивачами судового збору у встановленому Законом порядку та розмірі не містять, що є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

До того ж, суд зазначає, що вимогу позивачів про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, обтяженого іпотекою, яке належить на праві приватної власності позивачам та вилучення запису про таке обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виходячи з предмету та підстав, заявленого позову, слід розцінювати як вимогу про зобов'язання вчинити певні дії, а не про усунення перешкод в користуванні майном, що виключає можливість пред'явлення позову за місцезнаходженням майна, згідно з ч. 3 ст. 16 ГПК України, та ставить під сумнів правильність визначення позивачами підсудності розгляду даного спору.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 49аркушах.

Суддя Прядко О.В.

1 - в наряд

2 - Виробничо-комерційному підприємству "Аркуш" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (разом з позовною з додатками) - рек.

3 - Товариству з обмеженою відповідальністю "КАНН" (рек.)

4 - Малому приватному підприємству "ВЕНТО" (рек.)