ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Справа № 915/2172/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва, 54056, м.Миколаїв, пр.. Миру, 62-А

про стягнення 987745,40 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 01/53-702 від 28.12.15 року

ОСОБА_2, довіреність №01/53-754 від 28.12.15 року

від відповідача: не зявився

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 46/16 від 15.01.2014р. про постачання електричної енергії в сумі 987745,40 грн., з яких 335859,02 грн. пеня, 40471,49грн. 3% річних, 401874,57 інфляція, 209540, 32 грн. перевищення договірних величин споживання електричної енергії у квітні 2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.12.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив наступне.

Між сторонами у справі було укладено договір № 46/16 від 15.01.2014 року про постачання електричної енергії.

Пунктом 4.2.1 вказаного договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 10 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем за спожиту електричну енергію йому була нарахована пеня в розмірі 335859,02 грн., 3% річних у розмірі 40471,49грн. та 401874,57 інфляції.

Зазначає, що відповідачем допущено перевищення договірних величин споживання електроенергії на 169531 кВт.год. Таким чином, відповідачеві нараховано вартість перевищення договірних величин у квітні 2014 року в сумі 209540,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Відповідач у письмовому відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних та 3% річних, з тих підстав, що у розрахунках позивача відсутні дані про розміри боргу відповідача станом на перше та останнє число кожного місяця, наступного за тим, я якому мав бути здійснений платіж, не вказані назви місяців, індекси інфляції в яких ним бралися при розрахунках, що позбавило відповідача можливості здійснити перевірку правильності цих нарахувань.

Посилається на Лист НКРЕ № 1773/11/17-07 від 21.03.2007 року, яким визначено, що у разі , коли споживачу нараховується підвищена плата за обсяги перевищення договірних величин споживання електроенергії у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електричної енергії,структура такої плати містить одну частину яка відповідає оплаті за товар та другу частину, яка відповідає штрафній санкції за перевищення договірних величин споживання електроенергії.

Таким чином, враховуючи повну оплату КЕВ м. Миколаїв заборгованості за спожиту електроенергію, несплаченою залишається частина, яка повністю відповідає штрафним санкціям.

На підставі ст.. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст.. 233 Господарського кодексу України просить зменшити розмір неустойки (пені) до 80000,00 грн. та розмір неустойки (перевищення договірних величин) до 100000,00 грн.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на тяжкий матеріальний стан та неповне фінансування бюджетних установ , в тому числі і військових формувань Державою. Зазначає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов договору № 46/16 від 15.01.2014. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

У судовому засіданні 11.02.2016 року суд зобовязав відповідача надати контррозрахунок пені, інфляції та 3% річних. Розгляд справи було відкладено на 25.02.2016 року о 14 год. 30 хв.

Відповідач витребуваний судом контрозрахунок не надав, представник у судове засідання не зявився.

25.02.2016 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку зі службовим відрядженням представника.

Клопотання задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Позивач звернувся з даним позовом в 28.12.2015 року. Статтею 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Розгляд спору в більш тривалий термін порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду на вищезазначене суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами та за відсутності представника відповідача згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників у судових засіданнях, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд,-

встановив:

між сторонами у справі було укладено договір № 46/16 від 15.01.2014 року про постачання електричної енергії, за умовами якого постачальник зобовязався передати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплатити постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.2.2 договору, позивач зобовязаний постачати відповідачу (споживачу) електроенергію, як різновид товарної продукції.

Приписом п. 1, п. 3 Додатку № 10 до договору сторони передбачили, що розрахунковим вважається період з 30 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника. Рахунок на оплату за фактично використану за розрахунковий період електричну енергію має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Відповідно до п.п. 1 п. 8.1 та п.п.2 п.10.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3-2.3.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 10 Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем за спожиту електричну енергію позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 335859,02 грн., 3% річних у розмірі 40471,49 грн., 401874,57 грн. інфляційних.

Частиною 5 статті 26 Закону України Про електроенергетику передбачено, що у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період споживачі сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Згідно з п.6.14 Правил користування електричною енергією перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового періоду.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем допущено у квітні 2014р. перевищення договірних величин споживання електроенергії на 169531 кВт.год. У звязку з чим йому було нараховано вартість перевищення договірних величин за квітень 2014 року в сумі 209540,32 грн.

На оплату різниці між встановленими договірними величинами споживання електричної енергії та фактично спожитою електричною енергією за січень, лютий 2015р. відповідачеві було виписано повідомлення про перевищення договірної величини споживання електричної енергії та виставлено рахунок (а.с. 29).

Відповідно до п.6 додатку №10 рахунки на оплату перевищення договірної величини споживання електричної енергії мають бути оплачені відповідачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. ст. 525, 526, 629, Цивільного кодексу України встановлюють , що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 та 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач порушив своє зобовязання щодо своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію, що підтверджується наданими позивачем рахунками, актами використання електричної енергії, актами приймання-передавання товарної продукції за вказані періоди.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні в сумі 401874,57 грн. та три відсотки річних в сумі 40471,49 грн.

Судом за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство» перевірено розрахунок позивача в частині визначення розміру трьох відсотків річних та інфляції. Розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань здійснено позивачем вірно. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розрахунок пені в сумі 335859,02 грн. позивачем здійснено в межах піврічного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням положень норм чинного законодавства. Розгорнутий розрахунок пені наявний в матеріалах справи. Отже, нарахування пені є обґрунтованим.

Частина шоста статті 26 Закону України Про електроенергетику передбачає сплату споживачем у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч.1 ст.217 ГК України).

Виходячи з наведених норм та приписів ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", передбачена вказаною статтею санкція (сплата двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії) є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання.

Суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені та розмір перевищення договірних величин.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязань, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору № 246/16 від 15.01.2014 року.

Судом взято до уваги, що заборгованість за договором відповідачем повністю погашена, тобто відповідачем в добровільному порядку повністю усунено порушення.

Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов договору № 46/16. Стягнення ж з відповідача пені та перевищення договірних величин у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування обєктивних підстав для зменшення розміру пені, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені до 170000,00 грн. та перевищення договірних величин до 110000,00 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва /54056, м.Миколаїв, пр.. Миру, 62-А, / на користь Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго /54017, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40, / 170000,00 грн. пені, 40471,49грн. 3% річних, 401874,57 інфляція, 110000,00 грн. перевищення договірних величин споживання електричної енергії, 14816,19 грн. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2016р.

Суддя Л.I. Васильєва