КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 910/28070/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Швед Я.О. довіреність № 37 від 26.01.16

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 149 від 15.02.16

від третьої особи: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року

у справі №910/28070/15 (суддя Лиськов О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна та стягнення 31 923,69 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про виселення з орендованого майна та стягнення 31 923,69 грн. (а.с.5-8).

16 грудня 2015 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/28070/15 позовні вимоги задоволено частково (а.с. 94-101).

Повний текст рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі №910/28070/15 складено та підписано 23 грудня 2015 року (а.с.101).

05 січня 2016 року ФОП ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі №910/28070/15, в якій просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити як неналежному позивачу у задоволенні позовних вимог в частині виселення зі спірного майна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2016 року, для розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/28070/15 від 16 грудня 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2016 року у справі № 910/28070/15 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г. та призначено до розгляду на 02 лютого 2016 року.

01 лютого 2016 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/28070/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року апеляційну ФОП ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/28070/15 від 16 грудня 2015 року прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикової О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року розгляд справи відкладено на 23 лютого 2016 року на підставі статті 77 ГПК України.

23 лютого 2016 року представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано заяву про зупинення провадження у справі до прийняття рішення у справі № 910/2559/16.

Дослідивши подане клопотання колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

У п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 зазначено, що під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин".

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовні та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Оскільки у господарського суду є можливість самостійно встановити обставини та надати оцінку доказам, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а відповідач заперечує проти них, вказане клопотання не підлягає задоволенню

Представник ФОП ОСОБА_4 в судовому засіданні 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про виселення відмовити.

Представник Комунального підприємства "Київський метрополітен" в судовому засіданні 23 лютого 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 без змін.

Представник департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання 23 лютого 2016 року не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 490 (а.с. 141).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника третьої особи не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

15 жовтня 2011 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (надалі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - орендар, відповідач) укладено договір № 211-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (надалі - договір оренди) (а.с. 25-29).

15 жовтня 2011 року сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, відповідно до якої сторони дійшли згоди доповнити договір оренди (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 1.1. Договору, орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 року № 590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Либідська", для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина переходу визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрометротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 17,9 кв.м., згідно з викопіюванням схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

У п. 2.4 Договору визначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачу в оренду частину вестибюлю на станції метро "Либідська", загальною площею 17,9 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011 р. (а.с. 34).

У п. 9.1. Договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 р. № 590/4028 діє з 15.10.2011 р. до 13.10.2014 р.

17 жовтня 2014 року позивач направив відповідачу повідомлення № 33 у якому зазначав про те, що термін дії договору закінчився 13.10.2014 р., продовжуватись не буде та вимагав до 12.11.2014 р. звільнити об'єкт оренди та повернути його за актом приймання-передачі позивачу (а.с. 36-37).

Відповідно до п. 3.1 Договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 та методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 р. №34/91 та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 138,50 грн. за 1 м2 орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на серпень 2011 року складає 2 479,23 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.5. Договору оплата по договору проводиться орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, останнім днем оплати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

За доводами позивача, відповідачем в порушення умов договору не сплачувалась орендна плата, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 10.04.2015 по 10.10.2015 у розмірі 26 667,88 грн. Крім цього, термін дії договору закінчився 13.10.2014 р., а тому позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення № 33 від 17.10.2014 про закінчення терміну дії договору, відмову від його продовження та вимогою у строк до 12.11.2014 р. звільнити об'єкт оренди від огороджуючих конструкцій й повернути орендарю за актом приймання-передачі.

Оскільки, відповідачем об'єкт оренди не було повернуто, позивач звернувся до суду з вимогами про виселення відповідача з орендованого приміщення та приведення його у належний стан та стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пункту 3.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 10 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість відповідача по орендній платі за період користування майном з квітня 2015 року по жовтень 2015 року становить 26 667,88 грн., а строк виконання грошового зобов'язання по її сплаті настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідачем не доведено, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно, в повному обсязі та відповідно до умов договору, доказів відсутності заборгованості по орендній платі не надав, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в сумі 26 667,88 грн.

Крім того, відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом та відповідачем не спростований.

Перевіривши розрахунок позивача колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 3% річних становить суму більшу, ніж заявлено позивачем, тому, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, якими суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання, до стягнення підлягає сума 3% річних у розмірі, заявленому позивачем - 268,22 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки статтею 547 ЦК України визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону, а термін дії договору закінчився 13.10.2014 р., колегія суддів зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції про те, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені з 13.10.2014 р., а тому позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 4 987,59 грн., нарахованих позивачем за період з 10.04.2015 р. по 10.10.2015 р. задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Відповідно до умов п. 9.3. Договору: "Після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради."

Станом на момент звернення до суду, рішення Київської міської ради про продовження дії Договору оренди № 211-У(Ор)-11 - відсутнє.

Оскільки рішення про продовження строку дії Договору Київською міською радою не приймалось, доказів зворотного Відповідачем не надано, відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем комунальним майном згідно Договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.05.2015 р. у справі № 910/21795/14.

Крім того, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена в п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

При цьому, як зазначалось вище, позивач листом від 17.10.2014 р. № 33 повідомляв відповідача про те, що Договір припинив свою дію 13.10.2014 р., продовжуватись не буде та про необхідність звільнити орендоване майно до 12.11.2014 р.

Враховуючи те, що дію Договору встановлено до 13.10.2014 р., місячний термін для направлення повідомлення про не продовження дії Договору (згідно ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного і комунального майна") сплинув 12.11.2014 р., вищезазначене повідомлення позивачем було надіслано вчасно.

Оскільки на час звернення позивача з позовом до суду Договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту припинення договірних відносин між сторонами за Договором.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Відповідно до умов п. 8.5.6. Договору: "У разі припинення цього Договору орендар, звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Либідська" в термін передбачений п. 4.14. цього договору від своїх огороджуючи конструкцій."

Відповідно до умов п. 4.14. Договору: "Орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується Орендодавцем та сплачується Орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі."

Доказів повернення Відповідачем орендованого майна за актом приймання-передачі станом на час розгляду справи по суті, суду не надано.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку передати орендоване майно після спливу строку дії Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про виселення відповідача з орендованого майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як наслідок колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволенню також підлягає вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск орендаря).

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутні речові права на спірне майно, а отже і право на звернення до суду із вказаним позовом спростовуються наступним.

У відповідності до пункту 2.3. рішення Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 р. "Про затвердження положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" Комунальні підприємства, установи та організації уповноважено виступати орендодавцями майна територіальної громади міста Києва: щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Відповідно до наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 98 від 23.04.2003 р. (п. 13 додатку 2 до наказу), за КП "Київський метрополітен" закріплено на праві повного господарського відання основні засоби, в т.ч. станція метро "Либідська" (а.с. 129-130).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 590/4028 від 29.04.2010 р., Департаментом комунальної власності м. Києва Київської міської ради (КМДА) було дозволено позивачу укласти з відповідачем договір оренди частини переходу за адресою стація метро "Либідська" загальною площею 17.9 кв.м.

Отже, позивач є уповноваженою особою на передання шляхом укладання відповідних договорів оренди комунального майна, яке закріплено за ним на праві господарського відання.

Крім того, об'єкт Договору оренди № 370-Упр(Дв)-09 знаходиться на балансі Позивача та закріплений за ним на праві господарського відання, а право Позивача здавати вказане майно в оренду передбачено п. 5.6., 5.2. Статуту Позивача (а.с. 18-24). При цьому, оскільки саме Позивач виступав Орендодавцем за Договором оренди, тому саме йому, відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України Відповідач зобов'язаний повернути орендоване майно.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх в розумінні статті 33, 34 ГПК України доказів, а саме рішення Київської міської ради про продовження дії Договору оренди № 211-У(ОР)-11, яке могло б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі № 910/28070/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/28070/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова