РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/32894/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА"

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про повернення передоплати 130 000,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4.(довіреність б/н від 12.01.2016)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач 2) про повернення передоплати в розмірі 130 462,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань за договором про надання юридичних послуг № 18072013 від 18.07.2013, зазначений договір був розірваний рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 № 910/11921/15. У зв'язку з розірванням договору позивач просить стягнути з відповідачів суму перерахованої попередньої оплати. Крім того, оскільки за договором поруки № 18072013/П від 18.07.2013 відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання обов'язків відповідача-1, як боржника за договором про надання юридичних послуг № 1872013 від 18.07.2013 , у сумі, що дорівнює 462,60 грн., та не виконав своїх зобов'язань за Договором поруки № 18072013/П від 18.07.2013, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 462,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32894/15 та призначено її до розгляду на 21.01.2016.

16.01.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 21.01.2016 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 відкладено розгляд справи № 910/32894/15 на 09.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання 09.02.2016 з'явились представники позивача.

Представники відповідачів в судове засідання 09.02.2016 не з'явились, відзиву та витребуваних судом документів не надали, про причини неявки суд не повідомили.

Представники позивача в судовому засіданні 09.02.2016 надали суду пояснення щодо обставин справи та клопотання про продовження строку вирішення спору, пояснили щодо підстав необхідності продовження строку вирішення спору, просили суд задовольнити заявлене клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/32894/15, розгляд справи відкладено на 10.03.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

03.03.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи, а також заява про уточнення позовних вимог.

У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 1 суму передоплати у розмірі 129 537,40 грн. та солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 суму передоплати у розмірі 462,60 грн.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Судом встановлено, що подана позивачем заява є по своїй суті заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи № 910/32894/15 буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 10.03.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання 10.03.2016 не з'явились, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надали.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачам направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (далі - клієнт) укладено Договір про надання юридичних послуг № 18072013 (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого клієнт дає завдання, а виконавець зобов'язується згідно з завданням клієнта надавати йому за плату юридичні послуги, в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Виконавець приступає до надання юридичних послуг відразу після отримання передоплати у розмірі та порядку, передбаченому цим договором.

Положеннями п. 4.1.1 Договору встановлено, що вартість юридичних послуг становить суму у розмірі 154 200,00 грн.

За умовами п.4.2 Договору, клієнт сплачує виконавцю протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору попередню оплату в розмірі 40 000 грн.

Протягом п'яти робочих днів з дати підписання акту про надані юридичні послуги за першим етапом клієнт сплачує на користь виконавця передоплату за надання другого етапу послуг в сумі 40 000 грн. (п.4.3. Договору).

У п. 4.5 Договору зазначено, що протягом п'яти робочих днів з дати підписання акту за другим етапом робіт замовник сплачує виконавцю попередню оплату в сумі 50 000 грн.

Остаточні розрахунки проводяться між сторонами протягом п'яти робочих днів з отримання виконавцем ліцензії та отримання копії ліцензії на електронну пошту (п.4.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач перерахував відповідачу 1 попередню оплату у розмірі 130 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за 19.07.2013 та за 09.10.2013, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 3.4 укладеного між позивачем та відповідачем 1 Договору передбачено, що строк надання юридичних послуг із юридичного супроводу отримання ліцензії до 21.01.2014 р. У цей термін виконавець зобов'язується передати клієнту готову, належним чином оформлену ліцензію.

Всі юридичні послуги за вказаним правочином вважаються наданими, а зобов'язання виконаними з моменту підписання сторонами актів про надані юридичні послуги за кожним з етапів надання послуг (п.3.9 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача 1 та відповідача 2 про розірвання договору № 1807213 від 18.07.2013 у зв'язку з істотним порушенням відповідачем 1 своїх зобов'язань в частині належного надання юридичних послуг та стягнення з відповідача 1 неустойки у розмірі 99 613,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/11921/15 позов задоволено частково, розірвано договір №18072013 від 18.07.2013р. про надання юридичних послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансконтейнер Україна" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансконтейнер Україна" неустойку в розмірі 99 493, 20 грн. та судовий збір в сумі 3207,86 грн.

Зазначене рішення Господарського суду міста Києва набрало законної сили 24.07.2015.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, під час розгляду справи № 910/11921/15 судом встановлено факт перерахування позивачем відповідачу 130 000,00 грн. попередньої оплати та встановлено факт допущення відповідачем 1 істотного порушення умов Договору №18072013 від 18.07.2013р.

Відповідно до п. 5.6 Договору №18072013 від 18.07.2013р, у випадку дострокового припинення, розірвання за ініціативою клієнта, якщо таке припинення, розірвання зумовлені неналежним виконанням виконавцем своїх зобов'язань по договору, передоплата, сплачена на користь виконавця, повертається клієнту протягом 3-х робочих днів із моменту отримання виконавцем відповідної вимоги клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24.06.2014 та 11.02.2016 звертався до відповідача із вимогами про повернення суми попередньої оплати, однак вказані вимоги залишились без відповіді та задоволення.

Крім того, 18.07.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (далі - кредитор) укладено договір поруки № 1807213 (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язання Фізичною особою-підприємцєм ОСОБА_1 (далі - боржник) за договором, передбаченим ст. 2 цього Договору щодо надання юридичних послуг, оплачених кредитором за Основним договором, у розмірі, вказаному в п. 1.2. Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки, відповідно до ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання боржника за Основним договором забезпечується порукою частково: на суму 462,60 грн.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором за невиконання умов Основного договору лише у розмірі, встановленому 1.2. Договору, та не відповідає за сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків та інфляційних втрат, сплату та компенсацію будь-яких інших платежів та витрат (п. 1.3 Договору).

Під основним договором в цьому Договорі розуміють договір про надання юридичних послуг № 18072013 від 18 липня 2013 p., укладений між кредитором (в основному договорі іменується «клієнт») та боржником (в основному договорі іменується «виконавець») (п. 2.1 Договору).

Положеннями п. 3.1 Договору встановлено, що у разі невиконання/несвоєчасного виконання боржником юридичних послуг за основним договором, Кредитор має право у будь-який час звернутись до Поручителя з вимогою про оплату (повернення) передоплати сплаченої Кредитором на користь Боржника за Основним договором у розмірі, забезпеченому порукою, а Поручитель зобов'язується протягом 2 робочих днів з дати отримання вимоги оплатити Кредитору передоплату сплачену на користь Боржника за Основним договором у розмірі, забезпеченому порукою.

24.06.2014 позивач звертався до відповідача 2 з вимогою вих. № 2-03/134-1 щодо виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, однак вказана вимога залишена відповідачем 2 без відповіді та задоволення.

Приписами п. 4.2 Договору поруки встановлено, що порука припиняється 31.12.2015 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача 1 суму попередньої оплати у розмірі 129 537,40 грн., та солідарно з відповідачів 1 та 2 суму попередньої оплати у розмірі 462,60 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось вище. Позивачем належним чином виконані взяті на себе зобов'язання за договором №18072013 від 18.07.2013 р. в частині перерахування суми попередньої оплати у розмірі 130 000,00 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань за Договором №18072013 від 18.07.2013 р. підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/11921/15, яке 24.07.2015 набрало законної сили.

Як зазначалось вище, положеннями п. 5.6 Договору №18072013 від 18.07.2013 передбачено, що у випадку дострокового припинення, розірвання за ініціативою клієнта, якщо таке припинення, розірвання зумовлені неналежним виконанням виконавцем своїх зобов'язань по договору, передоплата, сплачена на користь виконавця, повертається клієнту протягом 3-х робочих днів із моменту отримання виконавцем відповідної вимоги клієнта.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Оскільки Договір №18072013 від 18.07.2013 був розірваний за рішенням суду, то у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі 130 000,00 грн., перерахованої на виконання умов зазначеного Договору.

11.02.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. №2-03/20 у якій вимагав повернення суми попередньої оплати відповідно до п. 5.6 Договору.

Відповідно до розділу II Наказу №958 від 28.11.2013р. Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень» нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) складають для місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Як вбачається зі штампу відділення поштового зв'язку, позивачем було скеровано поштове відправлення на адресу відповідача з відділення поштового зв'язку Київ-1.

Отже, враховуючи затверджені Наказом №958 від 28.11.2013р. Міністерства інфраструктури України нормативні строки пересилання поштових відправлень, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором щодо повернення суми попередньої оплати настав.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача 1 перед позивачем у розмірі 130 000,00 грн., а строк сплати зазначеної заборгованості настав в силу положень договору №18072013 від 18.07.2013.

Крім того, як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем 2 18.07.2013 укладено договір поруки № 1807213.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до положень п. 1.2 Договору поруки., виконання зобов'язання боржника за Основним договором забезпечується порукою частково: на суму 462,60 грн.

Згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Матеріали справи містять докази звернення позивача до відповідача 2 з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання за договором поруки.

Як вбачається з матеріалами справи вимога позивача отримана відповідачем 2 особисто, однак залишена останнім без задоволення.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачі доказів на спростування обставин, наведених позивачем, не надали, жодних доказів погашення заборгованості у розмірі 130 000,00 станом на час вирішення спору відповідачами суду не надано.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів суми попередньої оплати у розмірі 462,60 грн. та стягнення з відповідача-1 суми попередньої оплати у розмірі 129 537,40 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідачів.

Оскільки, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України"), то розмір судового збору та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи розподіляється між відповідачами пропорційно.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (89600, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (02094, м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, код 34291623) 129 537,40 грн. заборгованості та 1943,06 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (89600, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (02121, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (02094, м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, код 34291623) 462,60 грн. заборгованості.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (02121, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА" (02094, м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, код 34291623) 6,94 грн. витрат зі сплати судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2016.

Суддя С.О. Турчин