РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016Справа №910/32662/15
За позовом Приватного підприємства "Реверс-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декор Сервіс Рент"

про стягнення 55255,21 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 02.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом приватне підприємство "Реверс-Транс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Декор Сервіс Рент" про стягнення заборгованості за заявкою-договором № 2303 від 23.03.2015 про надання транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажів в сумі 55255,21 грн., з яких: 43266,31 грн. основний борг, 618,76 грн. 3% річних, 11370,14 грн. пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на несплату грошових коштів за заявкою-договором № 2303 від 23.03.2015. Позивач надав послуги з перевезення на суму 43266,31 грн., а відповідач не оплатив надані послуги у встановлені договором строки. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивач нарахував йому пеню та 3 % річних.

Ухвалою суду від 29.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32662/15, розгляд останньої призначено на 25.01.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 16.01.2016 позивач надав оригінали документів на вимогу ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 25.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні позивач подав заяву про повернення йому оригіналів документів та просив проводити подальший судовий розгляд без його участі.

Ухвалою суду від 25.01.2016 розгляд справи відкладено на 08.02.2016, в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та неявкою представника відповідача.

Представник відповідача в судове засідання 08.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 08.02.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016, в зв"язку з необхідністю витребування у позивача додаткових документів.

В судове засідання 22.02.2016 представники сторін не з"явились про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду від 08.02.2016 не виконали.

Ухвалою суду від 22.02.2016 розгляд справи відкладено на 02.03.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 22.02.2016 від позивача поштою надійшли пояснення, в яких він зазначає, що витребовувані судом документи (рахунок-фактура № 01/2015, інвойс № 1-032015 від 25.03.2015, проформа-інвойс № 2-032015 від 25.03.2015) знаходяться у відповідача і позивач не має змоги їх надати. Позивач пояснив, що безпосередніх стосунків з відправником ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня Зіберта" він не мав. Правовідносини існують між відправником та експедитором ТОВ "Декор Сервіс Рент", якому позивач надавав послуги за договором № 2303 від 23.03.2015.

Представник відповідача в судове засідання 02.03.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Декор Сервіс Рент" (замовник) та Приватним підприємством (перевізник) укладена заявка-договір № 2303.

Відповідно до заявки-договору заявник доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання по забезпеченню доставки вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні: адреса завантаження м. Фастів, вулиця Пушкіна, 3, завод "Оболонь"; м. Київ, проспект Московський, 8 корпус 16-А, ТЦ "Декор Сервіс". Дата і час завантаження: 01.04-07.04.2015. Адреса розвантаження: Kotor, Radanovici bb. Найменування вантажу: пиво, матраци, кількість піддонів: вага 22 тони. Вартість фрахту 1900 євро в тому числі безготівковим розрахунком за курсом НБУ на день розвантаження. Транспортний засіб НОМЕР_2, водій ОСОБА_2.

Перевізник зобов'язується забезпечити подання технічно справного транспортного засобу під завантаження в узгоджені сторонами строки і у відповідності з гігієнічними і іншими вимогами, з урахуванням типу і розміру вантажу.

Оплата вартості послуг перевізника здійснюється замовником на підставі виставленого рахунку на умовах відстрочення платежу - через 20 банківських днів з дати надання замовнику оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, і товарно-транспортної накладної (ЦМР).

До матеріалів справи надано рахунок-фактуру № СФ-0000323 від 20.04.2015 за послуги міжнародного перевезення Фастів, Київ (Україна) - Котор (Чорногорія) на суму 43266,31 грн.

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу чи його пошкодження, яка відбулась в проміжку між прийняттям вантажу до перевезення і його передачею належному вантажоотримувачу. У випадку втрати, пошкодження чи зіпсування вантажу клієнт має право, за умови попереднього повідомлення про це перевізника, призупинити виконання своїх зобов'язань по оплаті перевезення, в результаті якої відбулась втрата, пошкодження чи псування вантажу, до моменту відшкодування вартості втраченого, пошкодженого чи зіпсованого вантажу.

Нормативний простій транспортного засобу під завантаженням, розвантаженням і виконанням митних процедур становить 48 годин без врахування вихідних і святкових днів у разі прибуття автомобіля менші ніж за 36 годин до них.

Згідно акту надання послуг № ОУ-0000323 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 20.04.2015 були надані послуги міжнародних автоперевезень Фастів, Київ (Україна) - Котор (Чорногорія) на суму 43266,31 грн. Вказаний акт підписаний та скріплений печаткою ПП "Реверс-Транс". З боку відповідача акт не підписаний.

До матеріалів справи надано копію податкової накладної № 76 від 20.04.2015 на підтвердження здійснення господарської операції по міжнародному перевезенню на суму 43266,31 грн. за договором № 2303 від 23.03.2015.

До матеріалів справи надано міжнародні товарно-транспортні накладні:

№ 319882, перевізник ПП "Реверс-Транс"; автомобіль НОМЕР_2; відправник ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня Зіберта", 08500, Київська область, м. Фастів, вулиця Пушкіна, 3; одержувач Dekor Montenegro D.O.O.; місце розвантаження вантажу Radanovici bb, Kotor, Montenegro; місце та дата завантаження вантажу м. Фастів, Україна, 08.04.2015; найменування вантажу пиво, 15 палет 900 упаковок по 1 літру, 11 палет 264 упаковки, ПЕТ кеги по 30 л всього 26 місць, вага брутто 11658 кг та 8694 кг, штамп Чопської митниці від 15.04.2015.

№ 319883, перевізник ПП "Реверс-Транс"; автомобіль НОМЕР_2; відправник ТОВ "Декор Сервіс Рент", 04073, м. Київ, проспект Московський, 8, корпус 16А; одержувач Dekor Montenegro D.O.O.; місце розвантаження вантажу Kotor, Montenegro; місце та дата завантаження вантажу м. Київ, Україна, 09.04.2015; найменування вантажу місць 68 упаковано в поліетиленову плівку матраци, місць 3 упаковано у картонні коробки зразки пива в пляшках 0,5 л, вага брутто 1064 кг та 26 кг, штамп Чопської митниці від 15.04.2015.

На вказаних ЦМР стоїть печатка та підпис отримувача вантажу.

На підтвердження направлення відповідачу первинних документів по здійсненому перевезенню позивач надав фіскальний чек № 6168 від 11.05.2015 та реєстр поштових відправлень від 11.05.2015.

Судом встановлено, що відповідач замовив послугу з перевезення вантажу за договором № 2303 від 23.03.2015 на суму 43266,31 грн., а позивач надав вказану послугу належним чином та в повному обсязі.

Надані позивачем послуги не були оплачені відповідачем, в зв'язку з чим він звернувся до ТОВ "Декор Сервіс Рент" з претензією № 05/08 від 05.08.2015, в якій просив погасити прострочену заборгованість у розмірі 43266,31 грн., в зв'язку з належним наданням послуг по перевезенню та отриманням документів 19.05.2015.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму заборгованості не сплатив.

Позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 2 від 12.10.2015 на суму 52040,47 грн. з нарахованими санкціями. Вказана претензія була отримана відповідачем 16.10.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач відповіді на претензію не надав суму заборгованості не сплатив.

На момент звернення позивача з позовом до суду відповідач вартість отриманих послуг не сплатив.

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу.

За своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, та замовлення, на підставі якого здійснювалось перевезення, врегулювали правовідносини по перевезенню вантажів. До вказаних правовідносин застосовуються норми цивільного законодавства що регулює перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт наявності основної заборгованості за договором № 2303 від 23.03.2015 в розмірі 43266,31 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню на суму основного боргу 43266,31 грн.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 11370,14 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В договорі-заявці зазначено, що обов'язок оплатити послуги має бути виконаний протягом 20 банківських днів з дати надання замовнику оригіналів документів.

Реєстр відправлення та фіскальний чек, якими позивач доводить факт направлення відповідачу оригіналів документів, долучені до матеріалів справи, датовані 11.05.2015 .

Доказів сплати коштів на користь позивача, відповідач не надав суду, що свідчить про існування заборгованості перед позивачем.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, у відповідності до "Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень", затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.13., нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку місцевої є Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єктів поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2,3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази із зазначенням конкретної дати отримання відповідачем оригіналів первинних документів, суд до 20 денного строку вважає за доцільне додати три дні, встановлені для пересилання рекомендованої письмової кореспонденції.

Отже, відповідач отримав оригінали документів 14.05.2015. Відповідач зобов'язаний був сплатити кошти за перевезення протягом 20 банківських днів, тобто до 12.06.2015 включно. Таким чином, судом встановлено, що прострочення відповідачем по виконанню свого обов'язку зі сплати грошових коштів за надані послуги настало з 13.06.2015.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадку несвоєчасної оплати послуг перевізника замовник зобов'язується сплатити експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу (п. 12).

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Сприйняття договору в сукупності необхідне для правильного тлумачення та з'ясування дійсного волевиявлення сторін. Суд, оцінивши умови договору-заявки в сукупності, дійшов висновку, що під експедитором, якому згідно умов договору має сплачуватись пеня за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань, являється позивач, тобто перевізник.

Суд здійснив перерахунок пені за період з 13.06.2015 по 30.11.2015. Згідно розрахунку суду пеня становить 10692,11 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних за неналежне виконання грошових вимог у сумі 618,76 грн. за період з 09.06.2015 по 30.11.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив з 13.06.2015 по 30.11.2015. Згідно перерахунку суду, сума 3% річних становить 608,10 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень.

У заяві від 25.01.2015 позивач просив повернути оригінали документів, перелічених у заяві, після розгляду справи і ухвалення рішення.

Згідно ст. 40 ГПК України оригінали письмових доказів, що є у справі, за клопотанням підприємств та організацій повертаються їм після вирішення господарського спору та подання засвідчених копій цих доказів.

Позивач надавав оригінали документів, копії яких додані ним до позовної заяви.

Оскільки, копії документів є в матеріалах справи, господарський спір вирішено прийняттям рішення, суд вважає за необхідне повернути позивачу за його клопотанням надані оригінали документів.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ціна позову становить 55255,21 грн., отже сума судового збору за подання даного позову має складати 1218,00 грн. При поданні позовної заяви до суду, позивач сплатив суму судового збору у розмірі 1378,00 грн. замість 1218,00 грн. Тобто сума надміру сплаченого судового збору становить 160,00 грн. і підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України

Судом встановлено, що платіжним дорученням № 2331 від 30.11.2015, позивач перерахував до державного бюджету суму судового збору у розмірі 1378,00 грн. Оригінал платіжного доручення № 2331 від 30.11.2015 знаходиться у матеріалах справи № 910/32662/15.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, позивач сплатив судовий збір у більшому ніж встановлено законом розмірі, то судовий збір підлягає поверненню відповідачу на підставі його клопотання у сумі надміру сплаченого судового збору.

Позивач не звертався з клопотанням про повернення йому судового збору.

Згідно з частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 5 ст. 49, 40, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Декор Сервіс Рент" (04073, м. Київ, проспект Московський, будинок, 8, корпус 16А, ) на користь Приватного підприємства "Реверс-Транс" (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вулиця Драгули, будинок 35, ) суму основного боргу в розмірі 43266 (сорок три тисячі двісті шістдесят шість) грн. 31 коп., пеню у розмірі 10692 (десять тисяч шістсот дев'яносто дві) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 608 (шістсот вісім) грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 1202 (одна тисяча двісті дві) грн. 82 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути позивачу оригінали документів, поданих до матеріалів справи.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.03.2016

Суддя І.В.Усатенко