РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/1948/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про стягнення 36 928,44 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Храмов Я.М. (представник за довіреністю №6 від 01.01.2016р.);

від відповідача: Павлюк В.С. (представник за довіреністю №84 від 22.10.2015р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 36 928,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву до матеріалів справи в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначаючи, що сума виплати страхового відшкодування визначається за проведеною експертом оцінкою, і не може здійснюватись на підставі рахунків СТО.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №910/1948/16, розгляд призначено на 23.02.2016р.

Також, судом ухвалено направити запит від 10.02.2016р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АІ/3439523.

23.02.2016р. до суду надійшла відповідь №7/2-28/4742 від Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка містить інформацію, що стосується полісу №АІ/3439523.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 23 лютого 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (надалі також - страхувальник) 10.09.2014р. було укладено Договір №250598597.14 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

06.02.2015р., на вул. Саксаганського в м. Києві, ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Daewoo Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_4, не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху та під час зміни напрямку не переконався в безпеці маневру, чим порушив п.п. 13.1 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3, що перебував під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобілем «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4 керував на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та посвідчення водія НОМЕР_6 (засвідчені копії в справі).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2015р. ОСОБА_3, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Звітом про оцінку автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3 №78 від 25.03.2015р., складеним оцінювачем ОСОБА_5, встановлюється, що матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля складає 33 774,97 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 39 349,01 грн.

Згідно Рахунків-фактур №СМУ00003629 від 25.02.2015р. (ТОВ «Саміт Моторз Україна») та №Ку-0000041 від 19.03.2015р. (ФОП ОСОБА_7.), вартість ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 36 591,28 грн., а вартість запчастин складає 1 337,16 грн.

Відповідно до складених позивачем Страхових актів №125592 від 02.03.2015р. та №126427 від 20.03.2015р. і розрахунків до них, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 36 591,28 грн. та 1 337,16 грн. відповідно, що в загальному розмірі становить 37 928,44 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 37 928,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1735 від 17.03.2015р. на суму в розмірі 36 591,28 грн. та №2658 від 07.04.2015р. на суму в розмірі 1 337,16 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Звітом про оцінку автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3 №78 від 25.03.2015р., складеним оцінювачем ОСОБА_5, встановлюється, що матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля складає 33 774,97 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 39 349,01 грн.

Згідно Рахунків-фактур №СМУ00003629 від 25.02.2015р. (ТОВ «Саміт Моторз Україна») та №Ку-0000041 від 19.03.2015р. (ФОП ОСОБА_7.), вартість ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 36 591,28 грн., а вартість запчастин складає 1 337,16 грн.

Як наголошує на тому Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Як зазначалось вище, на підставі Страхових актів Страхових актів №125592 від 02.03.2015р. та №126427 від 20.03.2015р. позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 37 928,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1735 від 17.03.2015р. на суму в розмірі 36 591,28 грн. та №2658 від 07.04.2015р. на суму в розмірі 1 337,16 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах суми 25 408,22 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування).

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначені в описовій частині рішення, не можуть бути прийняті судом до уваги, зокрема з огляду на позицію Вищого господарського суду України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії (постанови від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372).

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «Daewoo Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_4 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АІ/3439523.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АІ/3439523 розмір франшизи становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на це, з відповідача має бути стягнуто 36 928,44 грн. = 37 928,44 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування) - 1 000,00 грн. (франшиза відповідача).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В постанові Верховного Суду України від 07.11.2011р. у справі №3-118гс11 наголошено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 36 928,44 грн.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/1948/16 позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 36 928,44 грн.

Судовий збір позивача в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33) суму страхового відшкодування в розмірі 36 928,44 грн. (тридцять шість тисяч дев'ятсот двадцять вісім гривень 44 копійки) та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2016р.

Суддя С.М. Морозов