ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 р. Справа №917/52/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова багатопрофільна фірма РАГС - Регіональне агентство гуманітарного сервісу", майдан Незалежності, 20, м.Полтава, 36003

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул.Зигіна, 1, м.Полтава, 36000

про визнання недійсним рішення

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 10.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 02/855 від 22.02.2016р.

Розглядається позовна заява про визнання недійсним рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що п.3 рішення територіального відділення № 02/177-рш, за невиконання якого накладено штраф оспорюваним рішенням, виконати неможливо через його конкретну невизначеність та неможливість окреслення повного кола споживачів, яким необхідно було направити відповідне спростування, що позбавляє можливості позивача виконати рішення належним чином, для можливості уникнення для нього несприятливих наслідків.

Відповідач у відзиві (вх. № 2242 від 22.02.2016р.) проти позову заперечив, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими відповідними доказами та нормами матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету України у справі № 02-10/105-2014 було прийнято рішення від 10.07.14 № 02/177-рш про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу на ТОВ «ПБФ «РАГС».

Зокрема, пунктом першим резолютивної частини Рішення було визнано дії ТОВ «ПБФ «РАГС» щодо розповсюдження серед покупців продукції ТОВ «Лабораторія натуральних технологій» інформації про незаконність діяльності Товариства та схилення до розірвання господарських відносин, порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 10 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді схилення до бойкоту суб'єкта господарювання, а саме спонукання його конкурентом іншої особи, до невиконання (розірвання) або виконання неналежним чином договірних зобов'язань перед цим суб'єктом господарювання.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення накладено на ТОВ «ПБФ «РАГС» штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім) тисяч грн.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного рішення було зобов'язано ТОВ «ПБФ «РАГС» на протязі 15 - денного терміну з дня одержання рішення спростувати інформацію, яка була розповсюджена серед покупців косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій» з наданням територіальному відділенню відповідного документального підтвердження виконання зобов'язань.

Не погоджуючись з рішенням територіального відділення, ТОВ «ПБФ «РАГС» було подано позов до господарського суду Полтавської області про визнання недійсним вказаного рішення. ,

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.11.14 у справі № 917/1865/14 судом було задоволено позовні вимоги ТОВ «ПБФ «РАГС», а саме визнано недійсним рішення територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш.

Постановою від 18.03.15 Харківським апеляційним господарським судом було рішення господарського суду Полтавської області від 24.11.14 було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ПБФ «РАГС» було відмовлено. Постановою від 09.06.15 Вищий господарський суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.15 у справі № 917/1865/14 залишив без змін, а касаційну скаргу ТОВ «ПБФ «РАГС» - без задоволення.

Територіальним відділенням було направлено вимогу ТОВ «ПБФ «РАГС» про надання інформації з документальним підтвердженням щодо виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш, а саме щодо спростування інформації, яка була розповсюджена ТОВ «ПБФ «РАГС» серед покупців косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій».

На вказану вимогу листом від 10.09.15 № 10/09-1 ТОВ «ПБФ РАГС» зазначило, що Товариству не відомо повне коло покупців (споживачів) косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту, яким ТОВ «ПБФ «РАГС» має донести інформацію -спростування, тому з огляду на зазначене Товариство звернулось до територіального відділення листом від 01.08.15 № 01/08-2 про надання роз'яснень в який спосіб Товариство має виконати вимогу, викладену у рішенні від 10.07.14 № 02/177-рщ та відповідно окреслити коло покупців, яким потрібно донести інформацію - спростування, яка начебто була розповсюджена серед покупців косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій». Крім того, у зазначеному листі Товариство зазначає, що 23 червня 2014 року ТОВ «ПБФ «РАГС» на адресу ТОВ «БаДМ» направило лист за № 23/06-1, в якому було пояснено обставини непорозуміння, яке пов'язане з направленням невідомими особами на адресу даного Товариства листа, що стало однією з підстав винесення рішення адміністративною колегією територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш.

Доказів виконання пункту 3 резолютивної частини рішення територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш ТОВ «ПБФ «РАГС» відповідачу надано не було.

У зв"язку з невиконанням рішення адміністративної колегії територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш в частині виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3 резолютивної його частини, адміністративна колегія відповідача прийняла рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року у справі № 02-04-50/116-2015 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Даним рішенням адміністративна колегія Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/167-рш від 08.12.2015 року у справі № 02-04-50/116-2015 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п.1) визнано дії позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова багатопрофільна фірма РАГС - Регіональне агентство гуманітарного сервісу» - щодо невиконання зобов'язань, визначених пунктом 3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 4 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді невиконання рішення адміністративної колегії територіального відділення; (п.2) за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова багатопрофільна фірма РАГС - Регіональне агентство гуманітарного сервісу» штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.

Скориставшись наданим йому правом на оскарження рішення позивачем подана позовна заява про визнання недійсним рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якій стверджується, що рішення адміністративної колегії територіального відділення не містить чіткого визначення суб'єктів, відносно яких розповсюджено інформацію, що виключає можливість її спростування відповідачем, для можливості належного та повного виконання рішення адміністративної колегії, що виключало б застосування до підприємства штрафних санкцій та повторного притягнення до відповідальності.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, позивач не заперечує факт невиконання ним п.3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш, проте стверджує, що рішення адміністративної колегії територіального відділення не містить чіткого визначення суб'єктів, відносно яких розповсюджено інформацію, що виключає можливість її спростування відповідачем, для можливості належного та повного виконання рішення адміністративної колегії, що виключало б застосування до підприємства штрафних санкцій та повторного притягнення до відповідальності.

Крім того, позивач вказує, що ним було направлено відповідний лист від 01.08.2014 року № 01/08-2 до Полтавського обласного територіального відділення АМК України з проханням надати відповідні роз'яснення щодо кола покупців, яким потрібно донести цю інформацію та спростувати незаконність діяльності ТОВ «ЛТН», який територіальним відділенням залишений без задоволення, відповідь надана не була.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Пунктом 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі-Закон) визначено, що рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання.

Відповідно до п.4 статті 50 Закону, порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є невиконання рішення, попереднього рішення органів Антимонопольного комітету України або їх виконання не в повному обсязі.

Статтею 51 Закону передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно п.2 статті 52 Закону, за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 4 статті 50 цього Закону, органами Антимонопольного комітету України накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержанного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Відповідно п.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції") з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Як свідчать матеріали справи, за невиконання зобов'язань, визначених пунктом 3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш, відповідач, керуючись п.4 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», прийняв оскаржуване рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року у справі № 02-04-50/116-2015 та наклав на позивача штраф в розмірі 68000 грн.

Суд приймає до уваги, що рішення відповідача від 10.07.14 № 02/177-рш, яке стало підставою для накладення штрафу, було оскаржено позивачем до суду.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.11.14 у справі № 917/1865/14 судом було задоволено позовні вимоги ТОВ «ПБФ «РАГС», а саме визнано недійсними рішення територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш.

Постановою від 18.03.15 Харківським апеляційним господарським судом було рішення господарського суду Полтавської області від 24.11.14 було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ПБФ «РАГС» було відмовлено. Постановою від 09.06.15 Вищий господарський суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.15 у справі № 917/1865/14 залишив без змін, а касаційну скаргу ТОВ «ПБФ «РАГС» - без задоволення.

З огляду на викладене, рішення відповідача від 10.07.14 № 02/177-рш є чинним, у встановленому законодавством порядку не скасованим, а отже, враховуючи приписи п. 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є обов'язком до виконання.

Однак, позивач вищевказане рішення не виконав, що не заперечується ним, зокрема, у позовній заяві.

Виходячи з приписів Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 року N 32-р невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України відповідно до частини 2 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" тягне за собою передбачену законом відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, враховуючи, що позивач не виконав рішення відповідача від 10.07.14 № 02/177-рш, притягнення його до відповідальності, на підставі п.4 ст.50 Закону України «Про захист від економічної конкуренції» та накладення на нього відповідного штрафу за не виконання п. 3 вказаного рішення відповідача за рішенням № 02/167-рш від 08.12.2015 року є правомірним.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За даних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії № 02/167-рш від 08.12.2015 року.

При цьому, судом відхиляються доводи, наведені позивачем у позові, з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що рішення адміністративної колегії територіального відділення не містить чіткого визначення суб'єктів, відносно яких розповсюджено інформацію, що виключає можливість її спростування відповідачем, для можливості належного та повного виконання рішення адміністративної колегії, що виключало б застосування до підприємства штрафних санкцій та повторного притягнення до відповідальності.

Суд не приймає до уваги зазначені обставини, оскільки в рішенні територіального відділення міститься посилання на спосіб його виконання шляхом спростування інформації, яка була розповсюджена ТОВ «ПБФ «РАГС» серед покупців косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій». Разом з тим, до повноважень органів Антимонопольного комітету України не належить окреслювати (конкретизувати) коло покупців, яким відповідач повинен спростувати раніше поширену інформацію, враховуючи що в рішенні територіального відділення наведені факти з вказанням деяких покупців продукції, яким була поширена інформація про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій». Крім того, територіальне відділення надало право ТОВ «ПБФ «РАГС» самостійно визначити яким чином (у якій формі) буде здійснено спростування інформації.

Твердження позивача про те, що його лист від 01.08.2014 року № 01/08-2 до Полтавського обласного територіального відділення АМК України з проханням надати відповідні роз'яснення щодо кола покупців, яким потрібно донести цю інформацію та спростувати незаконність діяльності ТОВ «ЛТН», територіальне відділення залишило без задоволення, відповідь не надав, не може бути підставою для визнання недійсним рішення адміністративної колегії № 02/167-рш від 08.12.2015 року, виходячи з того, що відповідно до пункту 33 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, резолютивна частина рішення органів Антимонопольного комітету України у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення. У пункті ж 3 резолютивної частини рішення територіального відділення від 10.07.14 № 02/177-рш було зазначено які саме дії повинен виконати відповідач - ТОВ «ПБФ «РАГС» та у який термін. Крім того, відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», органи Антимонопольного комітету України, які прийняли рішення можуть роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Тобто, органи Антимонопольного комітету України мають право (а не обов'язок) роз'яснювати своє рішення, зокрема щодо способу його виконання, якщо рішення не містить такої конкретизації. В той же час, в рішенні територіального відділення міститься чітке посилання на спосіб його виконання шляхом спростування інформації, яка була розповсюджена ТОВ «ПБФ «РАГС» серед покупців косметологічної продукції на основі розчину природного мінералу бішофіту про незаконну діяльність ТОВ «Лабораторія натуральних технологій».

Посилання позивача на лист, адресований ТОВ «БаДМ» від 23.06.14 № 23/06-1, не може бути доказом виконання зобов'язань, покладених на Товариство рішенням територіального відділення, з огляду на дату його складення (раніше, ніж було винесене рішення від 10.07.14 № 02/177-рш), його текст, в якому здійснюється посилання на справу, що знаходиться на розгляді господарського суду Полтавської області за позовом ТОВ «Лабораторія натуральних технологій» до ТОВ «ПБФ «РАГС» та зазначається, що єдиним законним користувачем знаку для товарів та послуг «Бішофіт Полтавський» є ТОВ «ПБФ «РАГС». В той же час, жодне посилання на рішення територіального відділення у даному листі відсутнє.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач, зазначаючи про неможливість виконання рішення територіального відділення від 10.07.2014 року № 02/177-рш через його поверховість та неоднозначність, не довів та не підтвердив належними доказами дане твердження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, не знайшли свого підтвердження, позивач, заявляючи позов про визнання недійсним рішення, не довів належними і допустимими доказами, що оспорюване ним рішення є необґрунтованим та безпідставнии, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову про визнання недійсним рішення № 02/167-рш від 08.12.2015 року адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя Киричук О.А.