КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/29540/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю предстаників сторін:

від позивача: Бондар І.П. - представник;

від відповідача: Онищенко А.В. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 11.01.2016р.

у справі № 910/29540/15 (суддя Грехова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 25 361,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «АХА Страхування» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про відшкодування шкоди в порядку регресу 25 361,30 грн.

Рішенням Господаського суду м. Києва від 11.01.2016р. позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 25 361, 30 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218,00 грн..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що 11.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 25 361,30 грн.

Скаржник зазначає, що листом №799 від 25.08.2015 року звернувся до позивача щодо надання необхідних документів для проведення розрахунку та виплати страхового відшкодування, однак позивач не надав необхідних документів, а тому скаржник позбавлений був можливості прийняти відповідне рішення та здійснити страхову виплату.

Апелянт звертає увагу суду на те, що передчасне уявлення позивача про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для здійснення регресного відшкодування в судовому порядку, оскільки до приписів ст. 1 ГПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронювальних законом інтересів.

Ухвалою від 05.02.2016 року порушено апеляційне провадження у справі та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

17.09.2014 року між Приватним акціонерним товариством «АХА Страхування» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №235355Га/14дп, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року.

Відповідно до договору до страхових випадків відноситься зокрема і ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії вищезазначеного договору з 18.09.2014 до 17.09.2015 року.

Як свідчать матеріали справи, 08.03.2015 року в м. Дніпропетровську по пр. Перемоги в районі е/о №213 відбулось зіткнення автомобілів марки «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2015 у справі №199/182/15-п (провадження №3/199/784/15) ОСОБА_6 визнано винною за вчинене правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ№ АІ/214354.

10.03.2015 року власник застрахованого автомобіля НОМЕР_3, звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити відшкодування на рахунок станції техобслуговування ФОП ОСОБА_7

Відповідно до заяви щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від 10.03.2015 року ОСОБА_4 просив здійснити оплату страхового відшкодування на рахунок СТО-ОСОБА_10

Відповідно до виставленого рахунку СТО-ОСОБА_10, № 7 від 11.03.2015 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 26 431,30 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford» №07/03/15 від 29.03.2015 року, що складений ОСОБА_9 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_5 від 04.07.2014), вартість пошкоджень автомобіля НОМЕР_3, становить 29 242,83 грн.

Позивачем, відповідно до умов договору добровільного страхування «Все включено» №235355Га/14дп від 17.09.2014, складено страховий акт №1.003.15.03253/VESKO6102 від 13.03.2015, згідно з яким пошкодження автомобіля НОМЕР_3 складає 25 361,30 грн. на рахунок СТО-ФОП ОСОБА_10

Приватне акціонерне товариство «АХА Страхування» на підставі складеного страхового акту №1.003.15.03253/VESKO6102 від 13.03.2015 сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 25 361,30 грн. на рахунок СТО-ФОП ОСОБА_10, що підтверджується платіжним дорученням №163 080 від 16.03.2015.

Станцією техобслуговування ФОП ОСОБА_10 складено акт виконаних робіт № від 18.04.2015 на загальну суму 26 431,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" виплативши страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_4 за договором майнового страхування (шляхом перерахування грошових коштів на СТО), отримало від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_4, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_11 та знаходився під її керуванням.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_11 в ДТП встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_4, відшкодовується ОСОБА_11, як власником даного транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_11, як власника автомобіля марки "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_4, застрахована ПАТ "ХДІ страхування", згідно із наявним в матеріалах справи полісом серії АС №2143454, строк дії якого з 24.06.2014 по 23.06.2015 включно. За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., а франшиза - 0 грн.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані збитки, відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме Публічне акціонерне товариство "ХДІ страхування".

Представник позивача направляв на адресу відповідача вимогу №7505/03253/УБК від 11.08.2015 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у загальному розмірі 25361,30 грн.

У відповідь Публічне акціонерне товариство "ХДІ страхування" направило на адресу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" лист, в якому просило надати ряд документів і пояснень, а також зазначило, що розгляд претензії зупиняється до одержання належних чином засвідчених документів.

Відповідач наголошує на тому, що оскільки позивач не надав необхідних документів для отримання страхового відшкодування, позов є передчасним.

Проте, суд не погоджується з такою позицією ПАТ "ХДІ страхування", з огляду на наступне.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі №3-165гс14 та від 15 квітня 2015 року у справі №3-49гс15.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Ford", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 26431,30 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах фактичних витрат - 25361,30 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії АС №2143454 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" витрати в розмірі 25361,30 грн.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне, що позивач виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, отримав право зворотної вимоги до відповідача в межах ліміту відповідальності.

Тому суд першої інстанції цілком законно та обгрунтовано, враховуючи всі зібрані докази по справі, які безсумнівно підтверджують факт завдання шкоди та постановив рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Інших належних і допустимих доказів на спростування обставин викладених в позовній заяві та поясненнях до неї скаржником не було надано. Адже, відповідно до ст. 60 ЦГІК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» на рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2016. у справі №910/29540/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2016. у справі №910/29540/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29540/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх