ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р.Справа № 922/424/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Медфарком-Центр", м. Київ
до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 194", м. Первомайський
про стягнення 87712,87 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 131 від 06.11.2012 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Медфарком-Центр" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 194" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 77041,19 грн. основного боргу; 6371,91 грн. пені; 2880,14 грн. 20% річних та 1419,63 грн. компенсації від інфляції.

В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу № 129-ХА від 06.07.2015 р. в частині своєчасної оплати товару.

Ухвалою суду по справі від 19.02.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03.03.2016 р. о 10:20.

03.03.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 10.03.2016 р. о 11:00.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 7916 від 10.03.2016 р.), яка судом була задоволена.

Відповідач про судове засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання його представник не з'явився.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 10.03.2016 р. за вх. № 7913, надав письмові пояснення щодо зарахування суми сплаченого судового збору до Державного бюджету, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

06.07.2015 р. між сторонами був укладений договір купівлі - продажу № 129-ХА (надалі - договір).

Пунктом 1.1. договору було передбачено, що продавець (позивач) зобов'язується продати й доставити власними силами (у межах України) покупцеві (відповідачу) медикаменти (товар) в асортименті й кількості, зазначеній у додатках (накладних), що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар, і оплатити його вартість.

Загальна вартість договору збігається із сумою по всіх накладних, виписаних на виконання даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору кількість, асортимент та найменування товару, що постачається відповідно до п. 1.1. даного договору, вказуються в додатках (специфікаціях), виходячи з наявності товару на складі продавця, та/або відображаються в накладних.

Представником позивача були надані до суду письмові пояснення (вх. № 7338 від 03.03.2016 р.) в яких він вказував, що між сторонами специфікації до договору № 129-ХА від 06.07.2015 р. не укладалося.

Згідно п.2.3 договору будь-які накладні на продаж товару, що є предметом даного договору, які підписані сторонами протягом строку дії даного договору, вважаються такими, що оформлені на виконання даного договору.

Відповідно до п.4.1. договору ціни на товари, що постачаються відповідно до п. 1.1. даного договору, вказуються у відповідних накладних.

У разі наявності боргу за цим договором кошти, що надходять до продавця від покупця, в першу чергу зараховуються в погашення відповідних штрафних санкцій, а потім - дебіторської заборгованості, починаючи з накладних з найбільш давніми строками оформлення. При видачі декількох накладних протягом одного дня, черговість погашення встановлюється за найбільшою сумою (п.4.2. договору).

Відповідно до п.5.1. договору розрахунки за товари, що постачаються за даним договором, здійснюються покупцем у такий спосіб - відстрочення платежу з моменту підписання видаткової накладної:

- по групі продукції препарати для лікування цукрового і нецукрового діабету - на 40 календарний день із моменту одержання товару;

- по групі продукції лікарські засоби та вироби медичного призначення - на 14 календарний день із моменту одержання товару.

Пунктом 6.1. договору було передбачено, що у випадку порушення строку, зазначеного в п. 5.1. даного договору, покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості отриманого товару за кожний день прострочення, а також, згідно ст. 625 ЦК України - 20 % річних. Зазначене не позбавляє покупця від обов'язку сплатити продавцеві вартість отриманого товару та відшкодувати йому всі збитки, пов'язані з порушенням строку оплати.

Відповідно до п.8.2. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р.

Згідно видаткових накладних: № 0083337 від 08.07.2015 р., № 0087053 від 05.08.2015 р., № 0087191 від 05.08.2015 р., № 0088564 від 14.08.2015 р., № 0092879 від 16.09.2015 р., № 0098011 від 28.10.2015 р., № 0098604 від 30.10.2015 р., № 0101561 від 27.11.2015 р., № 0102213 від 27.11.2015 р. та № 0101588 від 27.11.2015 р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 434104,94 грн.

Однак, відповідач в порушення умов договору частково оплатив товар на суму 354521,43 грн. (платіжні доручення том 1 а.с. 70-101) та повернув товар на суму 2542,32 грн. (видаткова накладна № 0000562 від 11.11.2015 р.), що разом становить 357063,75 грн.

За таких обставин з матеріалів справи вбачається, що станом на 11.02.2016 р. заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 77041,19 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови договору, в т.ч. п.6.1. договору щодо нарахування пені та 20% річних, перевіривши розрахунки позивача пені, 20% річних та інфляційних, господарський суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу у розмірі 77041,19 грн.; 6371,91 грн. пені; 2880,14 грн. 20% річних та 1419,63 грн. компенсації від інфляції.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 1378,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 628, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 194" (64100, Харківська область, м. Первомайський, вул. Комарова, буд. 12-А, ідентифікаційний код 01974556; п/р 8300 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005; п/р 0535 в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» м. Київ, МФО 380838) на користь Приватного акціонерного товариства "Медфарком-Центр" (юридична адреса: 01032, м. Київ, бул. ОСОБА_2, буд. 60; фактична адреса: 03680, м. Київ, вул. Кржижановського, 4; ідентифікаційний код 33239630; п/р № 0954 в Регіональному відділенні АБ «Південний» в м. Києві, МФО 328209) 77041,19 грн. основного боргу; 6371,91 грн. пені; 2880,14 грн. 20% річних; 1419,63 грн. компенсації від інфляції та суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3