ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 922/77/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Круглянка Харківської області
до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№109)", с.Дворічний Кут Харківської області
про стягнення 69551,00грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт

від відповідача: Левченко Ю.О., довіреність №П9/293 від 23.09.2015

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с.Круглянка Харківської області (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№109)", с.Дворічний Кут Харківської області (далі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості у розмірі 69551,00грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на надання послуг №6 від 24.09.2015 в частині оплати послуг зі збирання врожаю соняшника.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог в частині стягнення 6654,25грн. пені, оскільки вона не передбачена умовами договору. Іншу частину позовних вимог відповідач визнав.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

24 вересня 2015 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено Договір на надання послуг №6 (далі за текстом - Договір), за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов'язання надати послуги зі збирання врожаю соняшника, а замовник зобов'язався прийняти належним чином надані послуги й оплатити їх.

Згідно пункту 9.1 Договору він набирає сили з дня підписання і діє до "31" жовтня 2015 року.

Пунктами 2.1, 2.3 Договору передбачено, що ціна послуг складає 600,00грн. за 1 га. Замовник здійснює оплату виконавцю за кожні фактично оброблені площі згідно Актів приймання-передачі наданих послуг по кожному полю впродовж 2-х банківських днів від дати підписання актів.

На виконання умов Договору, позивач надав відповідачу послуги зі збирання соняшника на загальну суму 60000,00грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №6 від 28.09.2015.

Враховуючи положення пункту 2.3 Договору, відповідач мав оплатити надані послуги не пізніше 30.09.2015, однак свої зобов'язання за Договором не виконав.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 60000,00грн. основного боргу, 404,40грн. інфляційного збільшення заборгованості, 453,70грн. 3%річних, 6654,25грн. пені, 2038,36грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих за Договором послуг на загальну суму 60000,00грн.

Відповідач наявність даної заборгованості не оспорює, що підтверджується, зокрема, підписаним обома сторонами актом звірки розрахунків станом на 09.12.2015, відзивом на позовну заяву та поясненнями представника відповідача у судовому засіданні.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 60000,00грн. основного боргу є такими, що відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені Договором та Законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 8.2 Договору за порушення термінів, які встановлені даним Договором, винна сторона сплачує на користь сторони, чиї права були порушені, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання зобов'язань, за кожний день прострочення.

З розрахунку суми пені, який додано до позовної заяви, вбачається, що позивач нараховує пеню за період з 30.09.2015 по 30.12.2015.

Разом із тим, зобов'язання відповідача є простроченим, починаючи з 01.10.2015, оскільки 30.09.2015 було останнім днем строку для оплатити наданих послуг згідно пункту 2.3 Договору.

За розрахунком суду, розмір пені за період з 01.10.2015 по 30.12.2015 становить 6581,92грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 6581,92грн.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що пеня не була передбачена Договором, оскільки вони спростовуються змістом пункту 8.2 Договору, а також не відповідають вимогами діючого законодавства (стаття 611 ЦК України, стаття 230 ГК України).

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 453,70грн. 3% річних.

Суд зазначає, що при здійсненні розрахунку суми 3% річних позивач допустив невірне визначення дати виникнення заборгованості (30.09.2015), у зв'язку з чим задоволенню підлягають вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 448,77грн. за період з 01.10.2015 по 30.12.2015.

Крім того, позивач просить стягнути 404,40грн. інфляційного збільшення заборгованості, яке нараховано за період з 30.09.2015 по 30.12.2015.

Суд зазначає, що в даному випадку сума інфляційних втрат має нараховуватися за період жовтень 2015 року - грудень 2015 року. Виходячи з суми заборгованості інфляційне збільшення за цей період становить 827,23грн. Тобто позивачем заявлено до стягнення інфляційне збільшення заборгованості в меншому розмірі, ніж той який може бути нарахований у відповідності до діючого законодавства.

Враховуючи те, що заявлення менших сум інфляційних втрат не суперечить діючому законодавству, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення заборгованості такими, що підлягають задоволенню в розмірі, який заявлено позивачем, тобто - 404,40грн.

Позивачем також на підставі статті 536 ЦК України та пункту 8.7 Договору заявлено вимогу про стягнення 2038,36грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

В пункті 8.7 Договору встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, згідно статті 536 ЦК України. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється даним Договором - 20% річних. Нарахування відсотків починається після 30 днів з моменту невиконання зобов'язань щодо оплати за виконані роботи.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд зазначає, що проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами. Ці проценти не можуть розглядатися як відповідальність сторони, яка настає у випадку порушення нею строків виконання грошового зобов'язання.

Фактично, положення статті 536 ЦК України застосовуються у випадках, коли грошові кошти є предметом відповідного договору, наприклад, у правовідносинах щодо виконання договору позики, кредиту або банківського вкладу (глава 71 ЦК України), або ці грошові кошти одержані без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України).

Отже, застосування до спірних правовідносин у даній справі положень статті 536 ЦК України є безпідставним.

До того ж, позивач скористався можливістю нарахувати та заявити до стягнення 3% річних, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, за допущене відповідачем порушення строків оплати наданих послуг згідно Договору.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення 2038,36грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№109)" (62351, Харківська область, Дергачівський район, с.Дворічний Кут, код 08680945) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (63215, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 60000,00грн. основного боргу, 404,40грн. інфляційного збільшення заборгованості, 448,77грн. 3% річних, 6581,92грн. пені, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1336,08грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя М.В. Калантай