донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.03.2016 справа №15/5009/7725/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, довіреність №46/16 від 09.06.2015р. ОСОБА_5, довіреність №53/20-19 від 05.01.2015р. ОСОБА_6, довіреність №55/20-19 від 05.01.2015р. Концерну «Міські теплові мережі», м.Запоріжжя
на ухвалу господарського суду про Запорізької області визнання наказу таким, що не підлягає виконанню
від27.01.2016р.
у справі№15/5009/7725/11 (суддя Алейникова Т.Г.)
за позовомДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ
до Концерну «Міські теплові мережі», м.Запоріжжя
про за участюстягнення 48449055,67грн., які складаються з основного боргу у сумі 43558778,06грн., пені у розмірі 3265521,95грн., інфляційних у сумі 742305,96грн. та 3% річних в розмірі 882449,70грн. Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м.Київ

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі», м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про визнання наказу від 24.04.2012р. в частині стягнення пені в сумі 1582760,98грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №15/5009/7725/11 у задоволенні зазначеної вище заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №15/5009/7725/11 скасувати та прийняти постанову, якою заяву Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити, визнати наказ господарського суду Запорізької області від 24.04.2012р. у справі №15/5009/7725/11 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені в сумі 1582760,98грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за наслідками неповного встановлення обставин спірних правовідносин.

На думку скаржника, нормами Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачено, що за умови погашеннями теплопостачальними підприємствами заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., підлягають списанню пеня, штрафні санкції, нараховані на таку заборгованість і підлягають стягненню за рішенням суду підлягають списанню за законом.

За твердженнями апелянта, на час дії договору Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» постачала природний газ за регульованим тарифом і підпадає під дію поняття гарантованого постачальника природного газу. І, відповідно, враховуючи імперативний характер норм закону, списання заборгованості є не правом, а обовязком.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.02.2016р. у справі №15/5009/7725/11 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2016р.

Від позивача отримано відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянуто та долучено до матеріалів справи.

Представники відповідача в судовому засіданні 01.03.2016р. підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №15/5009/7725/11 залишити без змін.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення 48449055,67грн., які складаються з основного боргу у сумі 43558778,06грн., пені у розмірі 3265521,95грн., інфляційних у сумі 742305,96грн. та 3% річних в розмірі 882449,70грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.02.2012р. (повний текст підписано 22.02.2012р.) у справі №15/5009/7725/11 стягнуто з Концерну Міські теплові мережі основний борг у сумі 43558778,06грн., пеню у розмірі 1632760,98грн., інфляційні в сумі 742305,96грн. та 3% річних в розмірі 882449,70грн. Зазначене рішення залишене без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.04.2012р. та Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2012р.

На виконання вищевказаного рішення господарським судом Запорізької області було видано відповідний наказ від 24.04.2012р. Відкрито виконавче провадження №32839020.

Відповідачем рішення суду було виконано частково, залишок заборгованості складав 2303214,21грн. (0,06грн. - основний борг за природний газ, поставлений за договором №06/10-2639ТЕ-13 від 20.12.2010р., 720453,17грн. - 3% річних, 1582760,98грн. пеня).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.08.2015р., на підставі статті 121 ГПК України, заяву Концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку виконання рішення було задоволено частково, розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2012р. (повний текст підписано 22.02.2012р.) у справі №15/5009/7725/11 строком на 1 рік.

Зазначена ухвала залишена без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015р.

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про визнання наказу від 24.04.2012р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені в сумі 1582760,98грн. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

Згідно зі статтею 124 Конституції України та статті 115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частинами другою та четвертою статті 117 вказаного Кодексу визначено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. У разі якщо наказ було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Пунктом 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що стаття 117 ГПК України містить перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Таким чином, вимоги процесуального законодавства передбачають визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, лише у випадках, якщо його видано помилково, якщо зобов'язання виконано та, в тому числі, у разі скасування рішення, на підставі якого його було видано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, відповідачем було частково виконане рішення суду по справі, на момент звернення з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, залишок заборгованості з пені, що залишилась не погашеною по справі №15/5009/7725/15-г складає 1582760,98грн.

Заява Концерну «Міські теплові мережі» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована приписами Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (далі Закон). Відповідач зазначає, що на виконання вимог ч.12,13 ст.18 цього Закону ним остаточно погашена заборгованість з основного боргу за природний газ, спожитий до 01.01.2014р. за договором про закупівлю природного газу за державні кошти №06/10-2639 ТЕ-13 від 20.12.2010р., що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом. Тобто, відповідачем сплачено повністю суму основного боргу та фінансові санкції, частково штрафні санкції, станом на 06.09.2015р. сума основного боргу за природний газ спожитий до 01.01.2014р. погашена.

Концерн «Міські теплові мережі» 09.09.2015р. направив вимогу про списання Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» пені, штрафних та фінансових санкцій, а саме: 3% річних в сумі 720453,17грн. та пені в сумі 1582760,98грн., нарахованих за договором про закупівлю природного газу за державні кошти №06/10-2639ТЕ-13 від 20.12.2010р., яка підлягає списанню на підставі ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010р. №2467-VI, в редакції змін внесених Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015р. №423.

За твердженнями відповідача, його зобов'язання в сумі пені 1582760,98грн. припинилося на підставі ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Однак, стаття 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» регламентує порядок проведення розрахунків за природний газ всіма категоріями споживачів з гарантованим постачальником природного газу.

Відповідно до частини 13 статті 18 вказаного Закону (в редакції згідно із Законом України від 14.05.2015 №423) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Згідно з частиною 1 статті 18 "Про засади функціонування ринку природного газу" розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу.

Частиною 10 статті 1 вказаного Закону гарантований постачальник - визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу, крім випадків, визначених частиною сьомою статті 12 цього Закону.

Статтею 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" передбачено, що гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії). Гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" до визначення у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку гарантованого постачальника функції такого постачальника здійснюють суб'єкти господарювання, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для списання заборгованості відповідача перед позивачем на підставі частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", оскільки Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не є гарантованим постачальником газу, оскільки здійснював поставку природного газу відповідачу на підставі ліцензії на постачання газу за нерегульованим тарифом. Тому, суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про визнання наказу господарського суду Запорізької області від від 24.04.2012р. таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апелянта про наявність підстав для списання заборгованості відповідача перед позивачем на підставі частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", оскільки Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» підпадає під дію поняття гарантованого постачальника природного газу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає висновки місцевого суду законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», м.Запоріжжя на ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №15/5009/7725/11 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №15/5009/7725/11 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 7 прим.: 2 позивачу; 1- відповідачу; 1-ДВС; 1 до справи; 1 ГСЗО; 1 - ДАГС