ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.2016 Справа № 907/1287/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Кару Інвест», м. Мукачево

За участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

- Відділ державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції, м. Іршава

- Державна податкова інспекція у Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Іршава

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Електрон-Іршава», м. Іршава Іршавського району

Про стягнення заборгованості на суму 406 333,33 грн.

Головуючий Суддя О. С. Йосипчук

За участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, представник по дов. від 24.12.2015р.

від відповідача ОСОБА_3, представник по дов. від 18.11.2015р. №1/11/2015

від третьої особи (відділ ДВС Іршавського РУЮ) - ОСОБА_4, представник по дов. від 25.02.2016р. №7-25/16

від третьої осби (ДПІ в Іршавському районі) - не з"явився

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю „Кару Інвест», м. Мукачево звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача ТОВ „Електрон-Іршава», м. Іршава з вимогою про стягнення з відповідача на його користь суми коштів у розмірі 406 333,33 грн., які, як вважає позивач, є збитками, що заподіяні йому внаслідок неправомірних дій з боку відповідача.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач на вимогу ТОВ „Кару Інвест» не здійснив своїх обов"язків щодо оформлення, видачі та реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку податкової накладної з продажу майна, яке було придбано ТОВ „Кару Інвест» на електронних торгах, що проводилися відділом державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстицї по зведеному виконавчому провадженню №48199252, та за результататми яких позивачем було придбано лот №93749 - частина майнового комплексу в складі: гаражів (літ.Е), цех "Модуль" (літ. З), адміністративно-побутовий комплекс (З штрих), склад "Модуль" (літ. Л), які належали на праві власності відповідачу ТОВ „Електрон-Іршава», м. Іршава. Зазначає, що зазначене нерухоме майно було придбано товариством з обмеженою відповідальністю „Кару Інвест» за ціною, визначеною на електронних торгах, у розмірі 2 438 000 грн., яка була сплачена ним у повному обсязі, тому вважає, що ТОВ „Кару Інвест» сплатило у складі ціни цього товару й податок на додану вартість у визначеному законодавством розмірі, у зв"язку з чим на його думку має право на відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету України, однак без сформованої відповідачем податкової накладної на вказану вище операцію з примусового продажу майна, таким правом не взмозі скористатися через відмову відповідача у видачі згаданої податкової накладної та її реєстрації у порядку, визначеному законодавством.

Крім того, вказує також на те, що внаслідок внесених змін до податкового законодавства він позбавлений можливості захистити свої права на отримання податкового кредиту та наступного бюджетного відшкодування спірної суми коштів, тому вважає єдиним і належним способом захисту своїх порушених прав і інтересів є звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь суми 406 333 грн. понесених збитків.

Таким чином, вважає, що йому заподіяно збитки на суму 406 333 грн., які ТОВ „Кару Інвест» могло включити до податкового кредиту з наступним відшкодуванням з бюджету, у зв"язку з чим просить суд позов задоволити і стягнути з відповідача на його користь вказану суму, понесених ним збитків.

Відповідач позов не визнав, з підстав викладених у письмовому відзиві на позов від 12.02.2016р. та додаткових письмових поясненнях до нього від 26.02.2016р., що містяться в матеріалах справи.

Зокрема, посилається на те, що ТОВ „Електрон-Іршава» не є продавцем нерухомого майна, не укладало з позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна, товариством не було включено до податкової декларації з ПДВ за звітний період зобов"язання з податку на додану вартість з цієї операції, тому вважає, що не має жодних підстав для оформлення і видачі податкової накладної позивачу з цієї господарської оперції.

Поряд з цим вказує також на те, що позивач має змогу у відповідності до податкового законодоавства звернутися з відповідною скаргою в органи податкової служби та включити до податкового кредиту спірну суму податку на додану вартість з вказаної вище оперції купівлі-продажу нерухомого майна.

З урахуванням наведених доводів, відповідач вважає, що його вина у понесених позивачем збитків на спірну суму коштів, відсутня та не доведена позивачем, тому просить відмовити у задоволенні позову, як безпідставному та необгрунтованому належними доводами.

Присутній в судовому засіданні представник, залученої до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції, м. Іршава у поясненнях, наданих суду, з приводу предмету спору, а також у письмових поясненнях від 25.02.2016р. №7-25/16, що містяться в матеріалах справи, пояснив, що реалізація нерухомого майна, що є власністю відповідача, на електронних торгах була проведена органом державної виконавчої служби у відповідності до вимог чинного законодавства та описане державним виконавцем майно було передано на реалізацію за ціною 2 438 000 грн. без врахування суми податку на додану вартість, що підтверджується звітом про вартість описаного майна та актом державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, тому вважає, що вимоги позивача є безпідставними.

Залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна податкова інспекція у Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Іршава у письмових поясненнях від 10.02.2015р. № 281, наданих суду, підтримала обов"язок відповідача надати позивачу податкову накладну по господарській оперції на спірну суму коштів.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд констатує наступне:

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №48199252 по виконанню виконавчого напису нотаріуса №848 від 25.12.2009р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: частину майнового комплексу в складі: гаражів, позначені на плані літ. "Е", цех "Модуль", позначений 6на плані літ. "З", адміністративно-побутовий комплекс під літерою "З штрих", склад "Модуль", позначений на плані літ. "Л", які знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Федорова, 36 "А", власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Електрон-Іршава", м. Іршава, що виступало майновим поручителем по кредитним зобовязанням ТОВ "Янтарний".

10.09.2015р. Державним підприємством "Інформаційний Центр" Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації описаного державним виконавцем вказаного вище нерухомого майна, що належало на праві власності відповідачу (реєстраційний номер лота - 93749), за визначеною ціною продажу в розмірі 2 438 000,00 грн., про що складено відповідний Протокол № 114354.

Згідно з вказаним Протоколом переможцем з продажу зазначеного нерухомого майна (реєстраційний номер лота - 93749), стало товариство з обмеженою відповідальністю "Кару-Інвест", м. Мукачево, що підтверджується Протоколом № 114354 проведення електронних торгів від 10.09.2015р.

Кошти за придбане майно по лоту №93749 переможцем електронних торгів ТОВ "Кару-Інвест" було сплачено на рахунок відділу ДВС Іршавського районного управління юстиції у повному обсязі.

На підтвердження зазначених обставин продажу позивачу зазначеного вище нерухомого майна за вказаною ціною свідчить також Акт про реалізацію предмета іпотеки від 07.10.2015р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Придбане позивачем нерухоме майно було звільнено з-під арешту згідно з постановою начальника відділу ДВС Іршавського РУЮ від 07.10.2015р. ВП№36713103.

Право власності позивача ТОВ "Кару-Інвест" на зазначене нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2015р. на підставі виданого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу, свідоцтва від 14.12.2015р., яке посвідчує придбання позивачем на електронних торгах за ціною 2 438 000,00 грн. частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Федорова, 36 "А", та яке раніше належало ТОВ "Електрон-Іршава", м. Іршава.

Зазначений факт підтверджується поданою суду копією ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 14.12.2015р.

На письмове звернення позивача (лист від 23.12.2015р.), як покупця нерухомого майна, до відповідача, як власника цього майна, щодо видачі належно оформленої податкової накладної по придбанню вказаного вище нерухомого майна на електронних торгах загальною вартістю 2 438 000,00 грн., та проведення електронної реєстрації податкової накладної в порядку визначеному діючим законодавством, відповідач ТОВ Електрон-Іршава" не прореагував та відповідних дій з видачі і оформлення податкової накладної з цієї господарської оперцрації не здійснив.

За цих обставин та у зв"язку з неможливістю відшкодувати сплачені за цією оперцією суми податку на додану вартість, позивач ТОВ "Кару-Інвест", м. Мукачево звернувся до господарського суду Закарпатської області за захистом своїх порушених прав, подавши позов до відповідача, згідно з яким просить стягнути з ТОВ "Електрон-Іршава" на його користь понесені ним збитки на суму 406 333,33 грн., оскільки з вини відповідача не взмозі віднести цю суму коштів по податкового кредиту за звітній період і відшкодувати цю суму коштів з бюджету.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач по справі - ТОВ "Електрон-Іршава", м. Іршава () згідно з реєстраційними відомостями бази "Податковий Блок", 13.07.1998р. було зареєстровано платником податку на додану вартість (ПДВ) за номером запису в реєстрації №10399063 та присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ №70.

Як вбачається із приписів Порядку заповнення податкової накладної, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014р. №957 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.10.2014р. за №1235/26012) "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкову накладну складає особа , яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, і складається у день виникнення податкових зобов"язань постачальника (продавця).

Податкова накладна, що зареєстрована в електронному реєстрі поджаткових накладниїх, є підставою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту отримувача (покупця), зареєстрованого як платник податку, за умови дотримання вимог щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших вимог, передбачених законодавством, і видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг (п. п. 1, 4, 7, 8 Порядку заповнення податкової накладної).

Згідно з п. 198.5. ст. 198 Податкового кодексу (в редакції чинній у період з 20.09.2015р. по 01.01.2016р., тобто у період проведення спірної оперції з продажу майна на електронних торгах) платник податку на додану вартість зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися.

Отже, чинним законодавством України передбачене обов'язкове оподаткування ПДВ усіх операцій з відчуження майнових активів суб'єктом господарювання незалежно від того чи здійснено таке відчуження безпосередньо чи опосередковано. Такої позиції підтримується і орган фіскальної служби у своїх поясненнях (Лист ДПІ в Іршавському районі №2015 від 10.02,2015р.)

У відповідності до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу, в редакції, що діяла на момент проведення оперції з продажу зазначеного вище майна, платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу).

Поряд з цим приписами п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Поряд з цим, у разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Однак, надходження такої заяви із скаргою є підставою не для зарахування сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту , а відтак і до складу бюджетного відшкодування, а виключно для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця (яким виступає відповідач у спірній ситуації) для з'ясування достовірності та повноти нарахування саме ним (а не платником ПДВ яким у спірній ситуації виступає позивач) зобов'язань з податку за такою операцією.

Поряд з цим приписами п. 189.4 ст. 189 Податкового кодексу передбачено, що встановлений нормами цього пункту порядок виникнення дати податкових зобов'язань та податкового кредиту застосовується також на операції з примусового продажу арештованого майна органами юстиції.

Так, цією нормою Податкового кодексу визначено, що базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу.

Згідно з ст. 188 Податкового кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню та газу, який постачається для потреб населення.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище приписів податкового законодавства базою оподаткування з спірної господарської операції є договірна вартість цього товару (майна) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Отже, при продажу на електронних торгах спірного нерухомого майна вартість цього майна згідно з діючим законодавством повинна була бути визначена відділом ДВС Іршавського РУС з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, тобто в складі цієї ціни майна мав бути врахований й податок на додану вартість.

Доводи відповідача про те, що до складу ціни зазначеного нерухомого майна не включено податок на додану вартість, оскільки ні в акті про реалізацію предмета іпотеки, ні в протоколі проведення електронних торгів не зазначено, що ціна майна, що продається, визначена без врахування податку на додану вартість, судом не можке бути прийнято до уваги, з огляду на норми діючого законодавства, згідно з яким чітко визначено, що договірна ціна товару визначаєтьс з урахуванням податку на додану вартість.

За таких обставин, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши норми діючого законодавства на момент продажу нерухомого майна відповідача на електронних торгах суд приходить до висновку про те, що відповідач ТОВ "Електрон-Іршава", м. Іршава, як платник податку на додану вартвість, у відповідності до діючого законодавства зобов"язаний був надати на вимогу позивача ТОВ "Кару Інвест", м. Мукачево належним чином оформлену податкову накладну з операції продажу на електронних торгах спірного нерухомого майна, що проводилися 10.09.2015р., та зареєструвати її у встановленому чинним законодавством порядку, оскільки тільки належним чином складена податкова накладна і зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних є для позивача, як покупця цього майна, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Твердження відповідача щодо можливості позивача звернутися з відповідною скаргою в податкові органи у разі відмови продавця товару видати відповідну податкову накладну з операцій продажу, і на цій підставі включити суми податку на додану вартість до податкового кредиту для їх наступного відшкодування з бюджету, не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що у період проведення спірної операції з продажу нерухомого майна на електронних торгах, зазначену норму, яка чітко передбачала таке право покупця товару, була виключена з п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу і на момент придбання вказаного майна позивачем таке право покупця товару не передбачено діючим податковим законодавством.

Отже, єдиною підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку.

У зв"язку з невиконанням відповідачем своїх обов"язків, як платника податку на додану вартість, з оформлення, видачі та відповідної реєстрації податкової накладної з продажу нерухомого майна на електронних торгах, позивач втратив право на відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість з цієї операції і відшкодувати спірну суму коштів у встановленому податковим законодавством порядку не має можливості.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що єдиним і можливим способом захисту своїх порушених прав є звернення позивача з позовом про відшкодування спірної суми понесених ним витрат, оскільки ним було сплачено в повному обсязі вартість придбаного нерухомого майна в складі якої сплачено й суму визначеного законодавством податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Означений припис кореспондується із правилами ст.20 Господарського кодексу України та є підставою для застосування у спірній ситуації правила ч.4 ст.47 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до порушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбаченого цим кодексом та іншими законами та договором.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки;2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що для застосування, обраного позивачем заходу відповідальності, слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

З урахуванням викладеного судом піддано аналізу наявних у справі доказів та пояснень представників через призму підстав позову, що містяться у позовній заяві, на предмет з'ясовування причини настання негативних для позивача наслідків у вигляді зменшення обсягу податкового кредиту, як події, що досліджується судом, та обставини, пов'язані із діями/бездіяльністю відповідача, який в силу норм Податкового кодексу України зобов'язаний дотримуватись правил оподаткування ПДВ операцій з відчуження майнових активів, а також вжиттям сторонами спору усіх залежних від них заходів щодо запобіганню настанню негативних для позивача наслідків.

Як видно із матеріалів справи та пояснень представників сторін спору, відповідача було вчасно та належним і допустимим способом було повідомленно про проведення операції з відчуження його активів органом ДВС, що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 07.10.2015р. та Протоколом №114354 проведення електронних торгів. Відсутність факту реєстрації пратником податку (відповідач у справі) в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку видачі податкової накладної позбавляє покупця (позивача у справі) на включення ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця (відповідача у справі) від обовэ эязань за звітній податкових нперіод. Викладене вказує на порушення відповідачем правил здійснення господарських операцій в частині оподаткування ПДВ (ст.ст.201.10 та 201 ПК України). За чинним законодавством, кваліфікуючою ознакою поставки товару є передача права власності на товар, незалежно від того чи здійснено продаж безпосередньо власником, чи іншою особою, уповноваженою на вчинення дій щодо продажу. Наслідком зменшення в податковому обліку позивача податкового кредиту з ПДВ є саме порушення відповідачем вимог податкового законодавства, а відповідно і із наявністю правових підстав для захисту порушениїх майнових прав позивача.

Наведене вище спростовує заперечення відповідача щодо відсутності відомостей та правових підстав для реєстрації операції з примусового відчуження його майна у власному податковому обліку та відображення цих даних податкових регістрів у електронних регістрах податкових зобов'язань.

Приймаючи до уваги вищеприведене, суд констатує, що позивач довів безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача, який завдав шкоду та самою шкодою, що є підставою для застосування у спірній ситуації положень ст. 1166 ЦК України і ст. 218 ГК України.

Подібна правова позиція відображена і в Постанові Вищого господарського суду України №926/634/13 від 27.11.2013р. та в Ухвалі Вищого адміністративного суду України №к/800/17846/14 від 07.10.29015р.

З огляду на висновки п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. №6 та з урахуванням п. 6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994 р. №02-5/215 суд виходив із того, що задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим у разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов: наявність правил поведінки, встановленого законом або договором, факту порушення такого правила поведінки винною особою, збитків у потерпілої особи, безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторонни.

Отже, враховуючи наведені вище обставини справи та беручи до уваги наявні у справі підтверджуючі матеріали, суд вважає за необхідне позов задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача суму 406 333,33 грн. у відшкодування шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 35, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Електрон-Іршава" ( 90100, м. Іршава, вул. Федорова, 36 "А", ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Кару Інвест" (89600, м. Мукачево, вул. І. Франка, 27, ) суму в розмірі 406 333,33 грн. та суму 6095 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.03.2016р.

Головуючий суддя Йосипчук О.С.