ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 915/1654/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, М.А. Мишкіної

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача- ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

від третьої особи - ОСОБА_3 (КП «Новий ринок»)

Представник Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Комунального підприємства «Новий ринок»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 02.12.2015 року

у справі № 915/1654/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства «Новий ринок», Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області

про усунення перешкод у користуванні власністю

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до місцевого господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення: - тимчасової споруди - контейнеру у вигляді металевої конструкції, розташованої в смт. Веселинове, Веселинівського району Миколаївської області, на території ринку КП «Новий ринок» та належного ФОП ОСОБА_4, перед складом-магазином ФОП ОСОБА_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; - тимчасової споруди - контейнеру НОМЕР_1 у вигляді металевої конструкції, розташованої в смт. Веселинове, Веселинівського району Миколаївської області, на території ринку КП «Новий ринок» та належного ФОП ОСОБА_4, біля лівого кута складу-магазину ФОП ОСОБА_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 386, 391 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України.

У відзиві на позов відповідач зазначив про його необґрунтованість.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.11.2014р. до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Новий ринок», Веселинівську селищну раду Веселинівського району Миколаївської області.

Ухвалою суду першої інстанції від 09.12.2014р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі зупинено.

02.11.2015р. до місцевого господарського суду надійшов висновок експерта Миколаївського відділення ОНДІСЕ від 23.10.2015р. №1532-1531, у зв'язку з чим ухвалою суду першої інстанції від 17.11.2015р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.12.2015р. (суддя Олейняш Е.М.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 07.12.2015р., позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 2436,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 14.12.2015р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про безпідставність доводів скаржника, просив рішення суду залишити без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.01.2016р. апеляційну скаргу КП «Новий ринок» повернуто без розгляду по п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Усунувши недоліки, КП «Новий ринок» вдруге звернулось з апеляційною скаргою, яка ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. прийнята до провадження та призначена до розгляду разом з апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_4 Цією ж ухвалою суду КП «Новий ринок» відновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши представників сторін, третьої особи - КП «Новий ринок», дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею від 13.02.2003р. серії НОМЕР_2 КМП «Новий ринок» в АДРЕСА_1 надано у постійне користування 0,638 га земель для розміщення комунального підприємства (а.с. 76-78 т.1).

В матеріалах справи наявна Схема розміщення торгових місць, контейнерів на території Веселинівського КП «Новий ринок», яка погоджена 10.01.2008р. (а.с. 79 т.1).

ОСОБА_5 як фізична особа підприємець зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 19.08.2004р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію ФОП та довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 16, 57 т.1).

З пояснювальної записки до висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_5 в оренду терміном на 10 років для комерційних цілей під обслуговування нежилої будівлі (складу-магазину) по АДРЕСА_2 від 28.03.2007р. №01-04/1121-05 вбачається, що на час обстеження земельної ділянки виявлено, що на ній знаходиться одноповерхова будівля площею 544,7 кв.м. з якої ФОП ОСОБА_5 належить 24/100 частки (129,7 кв.м.) згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2003р. №85 (а.с. 170 т.1).

25.06.2007р. між Веселинівською селищною радою (Орендодавець) та ОСОБА_6 (Орендар) укладено договір оренди землі загальною площею 217,44 кв.м., у тому числі: капітальна одноповерхова будівля - 150,06 кв.м.; споруди - 49,30 кв.м., проїзди, проходи, площадки - 18,08 кв.м. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - нежитлова будівля (склад-магазин) - а.с. 221-223 т.1.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на нежиле приміщення, магазин промислових товарів по АДРЕСА_1, загальною площею 175,2 кв.м., виготовлений 26.12.2008р., власник - ОСОБА_5 (а.с. 146-151 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності від 01.02.2009р. серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 є власником нежитлового приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 175,2 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14-15 т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2013р. ОСОБА_5 є власником земельної ділянки загальною площею 217,44 кв. м. за адресою АДРЕСА_1, на якій розташований вищевказаний магазин промислових товарів (а.с. 17 т.1).

В листі Управління містобудування та архітектури Миколаївської області державної адміністрації від 22.07.2013р. №476-01-26; 475-01-26 на ім'я, зокрема, ПП ОСОБА_5, вказано, що розглянувши схему розміщення торгових місць, контейнерів на КП «Новий ринок», вбачається що розміщення на ній об'єктів здійснено з порушенням протипожежних норм, а саме: не враховано вимоги додатку 3.1. ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень». Відстань від магазину до контейнерів повинна складати не менше ніж 8 м. (а.с. 18 т.1).

За результатами позапланової перевірки, проведеної на об'єкті «Будівництво прибудови торгівельного приміщення до магазину» за адресою: АДРЕСА_1 Інспекцією ДАБК у Миколаївської області 25.07.2014р. складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.07.2014р.; протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_7 порушено вимоги припису Інспекції від 28.05.2014р. №155 щодо негайного зупинення експлуатації на об'єкті «Будівництво прибудови торгівельного приміщення до магазину», що є порушенням абз. 3 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553; припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с. 89-93 т.1);

ОСОБА_4 як фізична особа підприємець зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.06.2008р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію ФОП та довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 30, 58 т.1).

19.12.2013р. між ФОП ОСОБА_4 та КП «Новий ринок» укладено договір № 203 про надання торгового місця та послуг на ринку, відповідно до умов якого КП «Новий ринок» надало ФОП ОСОБА_4 торгове місце та послуги по утриманню і обслуговуванню торгових місць на ринку в АДРЕСА_3, загальною площею 5 кв. м. згідно схеми ринку, номер контейнера 106. Строк дії договору до 19.12.2023р. (а.с. 32 т.1).

В матеріалах справи міститься виготовлений КП «Новий ринок» на замовлення ФОП ОСОБА_4 паспорт прив'язки тимчасової споруди - торговельного павільйону по АДРЕСА_1 (а.с. 34-47 т.1).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015р. у справі № 814/3741/14 за позовом ФОП ОСОБА_5 до відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ФОП ОСОБА_4, КП «Новий ринок», Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії, позов задоволено частково; визнано протиправними дії відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області щодо недотримання вимог ДБН 360-92** під час виготовлення та видачі паспорту прив'язки ФОП ОСОБА_4 (в частині недотримання відстані між капітальною спорудою ФОП ОСОБА_5 та малою архітектурною формою ФОП ОСОБА_4.) - а.с. 10-13 т.2.

При розгляді даної справи, судом першої інстанції встановлено, що об'єкти позивача та відповідача знаходяться на сусідніх земельних ділянках (магазин ФОП ОСОБА_5 знаходиться на її власній земельній ділянці, а об'єкти (тимчасові споруди) ФОП ОСОБА_4 - на земельній ділянці, що знаходиться в постійному користуванні КП «Новий ринок»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ФОП ОСОБА_5 зазначила, що у лютому-березні 2013р. ФОП ОСОБА_4 розмістила перед магазином позивача контейнер та ще один контейнер під НОМЕР_1, безпосередньо на земельній ділянці ФОП ОСОБА_5 біля лівого кута означеного магазину. За твердженням позивача, розміщення контейнерів суперечить законодавству та порушує права позивача з огляду на наступне: відповідачем не оформлено паспорт прив'язки, що є необхідною підставою для розміщення тимчасових споруд (п. 1.4, п. 1.10 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом № 244 від 21.10.2011р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства; розміщення контейнерів відбулось з порушенням будівельних та пожежних норм (п. 1.5, п. 1.9, п. 1.12, п. 2.4, п. 2.5 вищевказаного Порядку, п. 3.25 ДБН 360-92**); розташування контейнерів порушує права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 152 ЗК України).

За твердженням відповідача, ДБН поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України та не мають відношення до розташування торговельних місць на територіях ринків. Натомість, повинні застосовуватись Правила торгівлі на ринках, затверджені наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 22.03.2002р. № 288/6576; ФОП ОСОБА_4 19.12.2013р. укладено з КП «Новий ринок» угоду № 203 про надання в користування торгового місця та послуг на ринку, а тому відповідач на законних підставах здійснює торговельну діяльність; на території КП «Новий ринок» торговельні об'єкти розміщуються у відповідності до узгодженої з Веселинівською селищною радою схеми розміщення торгових місць; споруди ФОП ОСОБА_4 розміщено на земельній ділянці КП «Новий ринок», а не на земельній ділянці ФОП ОСОБА_5; саме в результаті реконструкції позивачем свого магазину площа останнього була збільшена та наближена до території ринку; до магазину можливий під'їзд протипожежної техніки, що відповідає вимогам п. 1.14 наказу МВС № 1417 від 30.12.2014р.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_4 при розміщенні спірних об'єктів порушено будівельні та протипожежні норми, що в свою чергу є порушенням прав власника - ФОП ОСОБА_5 на безпечне користування своїм майном, яке підлягає захисту на підставі ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Звертаючись з апеляційними скаргами, ФОП ОСОБА_4 та КП «Новий ринок» зазначили наступне: в результаті дій позивача з проведення реконструкції свого нежитлового приміщення відбулись порушення будівельних та пожежних норм (добудовано приміщення №1 - тамбур (18,5 кв.м., приміщення №2 - службова (19,2 в.м.); у 2011р. ФОП ОСОБА_4 придбала у ФОП ОСОБА_5 торгове місце разом з металевою конструкцією, пізніше ще один контейнер; у власності ФОП ОСОБА_5 знаходяться приміщення магазину площею 175,2 кв.м. та земельна ділянка площею 217,44 кв.м, згідно технічного паспорту на приміщення площа забудови - 212,8 кв.м. (різниця 4,64 кв.м.), тобто магазин повністю займає земельну ділянку і немає жодних відступів від меж сусідніх ділянок; позивачем не доведено, що наявність конструкції ФОП ОСОБА_4 біля магазину ФОП ОСОБА_5 унеможливлює гасіння на випадок пожежі або створює загрозу її виникнення.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Засади захисту права власності, визначені також ст. 386 ЦК України, за змістом якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливому порушенню, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

У п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 зазначено, що завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Спеціальні засоби захисту цивільних прав, передбачені нормами окремих цивільно-правових інститутів, не входять до зазначеного переліку, оскільки він призначений для встановлення загальних засад захисту цивільних прав. Цивільно-правові засоби захисту цивільних прав досить неоднорідні за своїм змістом та умовами застосування. Одні з них спрямовані на захист права власності безпосередньо, інші - опосередковано. Однак законодавство не передбачає певної класифікації засобів захисту права власності. Найбільш поширеним є поділ цивільно-правових засобів захисту права власності на речово-правові й зобов'язально-правові, який довів свою доцільність своїм багатовіковим існуванням. Речово-правові засоби захисту спрямовані на захист суб'єктивного права власності як абсолютного цивільного права громадян чи організацій, які на момент порушення права не перебувають у договірних чи інших зобов'язальних відносинах з порушником. Характерними ознаками таких засобів є те, що вони покликані захистити право власності, а також інше речове право на майновий об'єкт, що є індивідуально визначеним і зберігся в натурі. Речово-правовими способами захисту є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у здійсненні власником права власності (негаторний позов).

Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань.

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Звертаючись до місцевого господарського суду з даним позовом із посиланням на ст. ст. 386, 391 ЦК України як на підставу позовних вимог, ФОП ОСОБА_5 просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення 2х тимчасових споруд - контейнерів у вигляді металевих конструкцій, належних відповідачу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.02.2016р. колегією суддів, з'ясовано, що ФОП ОСОБА_4 у 2011р. придбала 2 контейнери у ФОП ОСОБА_5, того ж року один із контейнерів переобладнано в малу архітектурну форму. Станом на день подання позову місцезнаходження контейнера НОМЕР_1 та МАФу не змінювалось з моменту придбання цих об'єктів у позивача. Придбання відповідачем 2х контейнерів у позивача письмово не оформлювалось. КП «Новий ринок» підтвердив, що відповідач спірні контейнери придбав саме у позивача, проте останній з цього приводу заперечував.

Отже, доказів того, що зведення спірних об'єктів здійснено саме відповідачем документально не підтверджено, а відтак визначити ким саме порушувались норми та правила при розміщенні цих контейнерів, у зв'язку із відсутністю даних про їх будівництво неможливо.

Разом з тим, на думку колегії суддів, порушення державних будівельних норм відбулось в результаті дій позивача з проведення реконструкції свого нежитлового приміщення - магазину, площа якого була збільшена та наближена до території ринку, що не спростовано останнім.

Порушення відповідачем правил пожежної безпеки та яким чином наявність МАФу та контейнеру НОМЕР_1 біля магазину позивача унеможливлює гасіння на випадок пожежі або створює загрозу її виникнення позивачем не доведено (докази в цій частині матеріали справи не містять).

Тобто, позивачем не доведено порушення відповідачем його права власності на майно чи створення безпосередньо ним загрози зниження, належному йому майна, що зокрема, також вбачається з фототаблиць до висновку судової будівельно-технічної експертизи (139-144 т.1)

Отже, застосування ст. 391 ЦК у даному випадку є неправомірним, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, станом на день подання позову (13.10.2014р.) порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача, що полягає у перешкоджанні здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном відсутні.

Щодо застосування ст. 386 ЦК України, судова колегія відзначає, що у зазначеній нормі цивільного законодавства мова йде про вимогу до відповідача щодо заборони вчинення якихось дій, які на думку позивача можуть порушити його право або про вимогу щодо вчинення відповідачем певних дій для запобігання у майбутньому порушень прав позивача (у даному випадку, наприклад зобов'язання відповідача перенести/демонтувати МАФ та контейнер НОМЕР_1). Усунення перешкод у користуванні власністю позивача саме шляхом знесення рухомого майна відповідача не узгоджується із нормами цивільного законодавства, оскільки знесенню підлягає тільки нерухоме майно. Тобто, позивачем обрано невірний спосіб захисту можливо порушеного у майбутньому права або інтересу.

Тим більш, знесення контейнеру за НОМЕР_1, згідно нумерації на схемі розміщення торгових місць на території КП «Новий ринок» тягне за собою знесення зовсім іншого контейнеру, не належного ФОП ОСОБА_4, оскільки нумерація торгових місць на схемі не відповідає їх фактичному місцезнаходженню, що підтверджується листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 22.09.2015р. № 69/5745/04 (а.с. 16 т.2). Контейнер ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_1 знаходиться на протилежному боці від схеми його розміщення.

Отже, звертаючись з даним позов та вимагаючи знесення контейнерів, позивач зобов'язаний був довести порушення саме відповідачем свого права власності, а суд в свою чергу вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 27.12.2011р. у справі №31/74пн, від 24.01.2012р. у справі №31/75пн (а.с. 133-143 т.2).

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що позивач не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Вищевикладене не було враховано судом першої інстанції, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню, а апеляційні скарги задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, відповідачу підлягає відшкодуванню судовий збір за апеляційний перегляд в сумі 2679,00 грн. за рахунок позивача. Судова колегія вважає за доцільне не відшкодовувати третій особі - КП «Новий ринок» судовий збір за апеляційний перегляд, оскільки, на думку колегії суддів, даний спір виник, зокрема, з неправильних дій КП «Новий ринок».

Керуючись ст. ст. 99, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ФОП ОСОБА_4, КП «Новий ринок» задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 02.12.2015р. у справі №915/1654/14 скасувати, у позові відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2679,00 грн. за апеляційний перегляд.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 29.02.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна