РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016Справа №10/259
За позовом Відкритого акціонерного товариства "ЕКТІавтопром"

до Державного підприємства "Львівський дослідно - експериментальний завод

технологічного обладнання"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

1) Відкритого акціонерного товариства "Львівобленерго"

2) ОСОБА_1

3) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування збитків

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників процесу:

від позивача Дідух А.В. (за дов.),

від відповідача не з'явились

від третьої особи 1 не з'явились

від третьої особи 2 не з'явились

від третьої особи 3 не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою №100/136 від 04.12.2008 до Державного підприємства "Львівський дослідно-експлуатаційний завод технологічного обладнання" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відкритого акціонерного товариства "Львівобленерго" та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні трансформаторною підстанцію ТП-728 та відшкодування збитків.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.09.2015 № 10/259, яка набрала законної сили Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 № 10/259 залучено до участі у справі як іншого відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. Справу № 10/259 на підставі ст. 16, 17 ГПК України передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 10/259 передано для розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2015 справа № 10/259 прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 21.12.2015.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував.

В судове засідання 21.12.2015 представники позивача, відповідача-1, третіх осіб на з'явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 21.12.2015 розгляд справи відкладено на 18.01.2016, в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та неявкою представників учасників процесу.

В судове засідання 18.01.2016 позивачем подано уточнену позовну заяву з додатками, копію якої долучено до матеріалів справи.

Представники відповідачів та третіх особі в судове засідання не з'явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 18.01.2016 розгляд справи відкладено на 01.02.2016.

В судове засідання 01.02.2016 представники відповідача 1 та третіх осіб не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Ухвалою від 01.02.2016 суд прийняв заяву позивача про часткову відмову від позову та припинив провадження у справі № 10/259 за позовом Відкритого акціонерного товариства "ЕКТІавтопром" до Державного підприємства "Львівський дослідно-експлуатаційний завод технологічного обладнання"; Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відкритого акціонерного товариства "Львівобленерго" та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні трансформаторною підстанцію ТП-728 в частині позовних вимог до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про усунення перешкод у користуванні приміщенням першого поверху головного виробничого лабораторного корпусу ВАТ "ЕКТІавтопром" (літ. Б- 4), позначених на плані № 21, 22, 23, 24, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України, в зв'язку відмовою позивача від позову в цій частині. Розгляд справи відкладено на 15.02.2016.

Ухвалою суду від 15.02.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

За наслідками судового засідання 22.02.2016 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 29.02.2016 у зв'язку із неявкою відповідача, третьої особи 1, 2 до судового засідання та невиконанням вимог ухвали суду від 15.02.2016 року.

Ухвалою суду від 25.02.2016 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви у порядку статей 60, 62 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового 29.02.2016 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, подану до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 18.01.2016 та розрахунку збитків та пояснення, подані суду 26 лютого 2016 року.

Відповідач та треті особи не направили своїх представників для участі у судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2004 року між відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (постачальник енергії) та відкритим акціонерним товариством «ЕКТІавтопром» (споживач) (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ЕКТІавтопром») укладено договір про постачання електричної енергії № 64589 (далі - договір 1).

За умовами укладеного договору 1, постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є невід'ємними частинами (п. 1 договору 1).

Із наданих до суду додатків до договору 1 вбачається, що електрична енергія надається постачальником у приміщення за адресою місто Львів, вулиця Зелена, 115-Б.

Надалі, 1 листопада 2006 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та відкритим акціонерним товариством «ЕКТІавтопром» (орендар) укладено договір №1/06 на оренду нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 (далі - договір оренди).

Позивач, як орендар приміщення, 9 липня 2008 уклав договір про постачання електричної енергії № 64589 із відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (далі - договір 2).

За умовами укладених договорів про постачання електричної енергії та додатків до вказаних договорів, постачання електричної енергії позивачеві здійснювалось через трансформаторну підстанцію ТП-728.

Звертаючись із даним позовом до суду, ВАТ «ЕКТІавтопром» просить стягнути з Державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання (ДЛ ДЕЗНО) збитки у розмірі 193 866,35 грн. В обґрунтування позовних вимог ВАТ «ЕКТІавтопром» покладено обмеження доступу позивача до трансформаторної підстанції ТП-728 та споживання відповідачем електричної енергії без укладання договору, як субспоживачем, безпосередньо із ВАТ «ЕКТІавтопром». На підтвердження своїх доводів позивач посилається на акти про не допуск працівників ВАТ «Львівобленерго» до вимкнення споживачів від 9 вересня 2008 року, 10 жовтня 2008 року, 7 листопада 2008 року, 19 листопада 2008 року, а також акт про крадіжку електроенергії від 17 липня 2008 року та акт про самовільне проникнення працівників від 27 серпня 2008 року. Також, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на наявність рішення Господарського суду Львівської області від 11.06.2014 у справі №27/45, яким стягнуто з публічного акціонерного товариства «ЕКТІавтопром» на користь публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 120 710,14 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 2 528,28 грн. вартості реактивної електроенергії, 10 084,32 грн. пені, 7 439,05 грн. додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції, 3 % річних з простроченої суми - 1 277,56 грн., стверджуючи що вказана заборгованість безпосередньо спричинена відповідачем.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що трансформаторна підстанція ТП-728 вважається приналежністю та складовою частиною відповідної будівлі та не може бути відділена від такої будівлі/споруди, яку використовує саме відповідач.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 року, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

За приписами статті 1 Закону України «Про електроенергетику», споживачем енергії є суб'єкт господарської діяльності, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, обов'язком споживача є здійснення оплати спожитої електричної енергії та здійснення інших платежів відповідно до умов договору та цих Правил.

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що здійснення оплати використаної електричної енергії, відповідно до укладеного договору 1 та договору 2, не може бути покладено на іншу особу, оскільки споживачем електричної енергії наданої ПАТ «Львівобленерго» є безпосередньо позивач.

Посилання публічного акціонерного товариства «ЕКТІавтопром» на той факт, що він є основним споживачем електричної енергії є безпідставними, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено розмежування споживачів, натомість законодавець передбачає можливість укладення договорів про спільне використання електричних мереж. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладання із відповідачем договору про спільне використання електричних мереж, безпосередньо - трансформаторної підстанції ТП-728, як і не надано доказів ініціювання укладання такого договору, що унеможливлює покладення на відповідача обов'язку здійснення оплати використаної електричної енергії за договором № 64589.

Одночасно суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення з позивача, як споживача за договором, заборгованості за використану електричну енергію не створює для відповідача такого юридичного наслідку, як виникнення обов'язку відшкодування збитків.

Так, за змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

Як встановлено судом вище, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини щодо споживання електричної енергії або відшкодування вартості спожитої електричної енергії, а отже дії відповідача не можуть бути розцінені як порушення або невиконання зобов'язання, яке безпосередньо спричиняє збитки позивачеві.

Наявні у матеріалах справи акти про не допуск працівників ВАТ «Львівобленерго» до вимкнення споживачів не є належними доказами у підтвердження протиправної поведінки відповідача з підстав того, що акти від 9 вересня 2008 року, 10 жовтня 2008 року, 7 листопада 2008 року, 19 листопада 2008 року складені енергопостачальною компанією щодо ВАТ «ЕКТІ захисних покрить». Щодо акту про крадіжку електроенергії у ВАТ «ЕКТІавтопром» суд зазначає, що у позивача відсутні повноваження встановлення факту крадіжки електричної енергії, оскільки такими повноваженнями наділені саме енергопостачальними та енергопередавальні організації, згідно приписів статті 24 Закону України «Про електроенергетику».

Одночасно суд зазначає, що позивачем, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права не доведено розміру заявлених позивачем до стягнення збитків - 193 866,35 грн., які складаються з 50 000,00 грн. - суми коштів, сплачених ПАТ «ЕКТІавтопром» енергопостачальній компанії, за твердженнями позивача, в рахунок погашення заборгованості відповідача та 143 866,35 грн. - суми грошових коштів, присудженої до стягнення судом за наслідками розгляду справи №27/45 на користь ПАТ «Львівобленерго». Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що протягом травня 2008 року - березня 2009 року, тобто період за який стягнуто заборгованість у межах справи №27/45 Господарського суду Львівської області, ПАТ «ЕКТІавтопром» споживав електричну енергію на підставі укладеного договору 1 та договору 2. Належних та допустимих доказів того, яку кількість електричної енергії у вказаний період спожив відповідач суду не надано, що унеможливлює вирахування грошової суми - вартості спожитої безпідставно, як то стверджує позивач, відповідачем електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Узагальнюючи вищевикладене, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 32-34 ГПК України, не доведено наявності усіх складових збитків, з якими законодавець пов'язує покладення на Державний Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання обов'язку їх відшкодування.

Оскільки, судом встановлено недоведеність позовних вимог, тому позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-33, 44, 49, 75 ст. ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «ЕКТІавтопром» відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.03.2016

Суддя І.В.Усатенко