ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 лютого 2016 р. Справа № 902/1516/15

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Говор Н.Д., Тварковського А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ", м.Полтава

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Іллінці, Іллінецький район, Вінницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Статус", м.Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: громадянина ОСОБА_2, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область та Приватне підприємство "Агропромсервіс 2000", м.Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область

про стягнення 13 779,21 грн відшкодування шкоди в порядку регресу

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

Представники сторін та третіх осіб не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 13 779,21 грн відшкодування шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 19.11.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1516/15 та призначено до розгляду на 16.12.2015 р.

Цією ж ухвалою, суд з власної ініціативи, на підставі ст. 27 ГПК України, залучив до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПрАТ "Страхова компанія "Статус" та на стороні відповідача громадянина ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 16.12.2015 р. розгляд справи відкладено до 18.01.2016 р. у зв'язку з неявкою представників сторін та третіх осіб та неподанням останніми витребуваних доказів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 18.01.2016 р. на підставі протоколу автоматичного визначення для розгляду справи № 902/1516/15 створено колегію у складі трьох суддів: головуючого судді Банаська О.О., суддів Говор Н.Д. та Тварковського А.А.

Ухвалою суду від 18.01.2016 р. колегією суддів прийнято справу № 902/1516/15 до свого провадження, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПП "Агропромсервіс 2000" та призначено до розгляду на 04.02.2016 р.

Ухвалою суду від 04.02.2016 р. розгляд справи відкладено до 25.02.2016 р. у зв'язку з неявкою представників сторін та третіх осіб та неподанням останніми витребуваних доказів.

23.02.2016 р. від засновника ПП "Агропромсервіс 2000" ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення по справі № 902/1516/15 в яких останній просить суд розглядати справу без участі представника ПП "Агропромсервіс 2000".

В засідання суду призначене на 25.02.2016 р. представники сторін та треті особи не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином - ухвалою суду від 04.02.2016 р., яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією факт отримання якої позивачем, третьою особою на стороні позивача ПАТ "Страхова компанія "Статус" та засновником ПП "Агропромсервіс 2000" ОСОБА_4 підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 847, № 820, № 839, № 782.

З огляду на неявку в судове засідання третьої особи на стороні відповідача -громадянина ОСОБА_2 суд зазначає, що ухвали суду про порушення провадження від 19.11.2015 р. та про відкладення розгляду справи від 16.12.2015 р. які надсилались рекомендованим листом за адресою місцезнаходження громадянина ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 08131 однак під час доставки працівником пошти не були вручені за закінченням терміну зберігання, що стверджується повернутими конвертами з ухвалою від 19.11.2015 р. отриманої судом 17.12.2015 р. та ухвалою від 16.12.2015 р.отриманої судом 01.02.2016 р.

При цьому суд зазначає, що ухвала суду про відкладення розгляду справи від 04.02.2016 р. не вручена під час доставки громадянину ОСОБА_2 та ПП "Агропромсервіс 2000", що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" розділу "Відстежити".

Також суд зазначає, що ухвали суду про відкладення розгляду справи від 16.12.2015 р., 18.01.2016 р. та 04.02.2015 р., які надсилались рекомендованим листом за адресою місцезнаходження відповідача, що є ідентичною тій яка міститься в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг № 21442379 від 19.11.2015 р.) до суду повернулись без доказів їх вручення відповідачу з відміткою поштового відділення про те що за вказаною адресою останній не проживає.

Враховуючи наведене суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В абзаці 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін та третіх осіб належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, сторони та треті особи своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористались, а тому, беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін та третіх осіб або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності представників сторін та третіх осіб справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами у відповідності до приписів ч. 8 ст 811 ГПК України.

Як вбачається із змісту позовної заяви, що позов про відшкодування шкоди в порядку регресу обгрунтовано порушенням відповідачем умов Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині зобов'язання страхувальника (відповідача) повідомити в письмовій формі страховика (позивача) за полісом АЕ/2439545 про настання страхового випадку в строк передбачений ст. 989 ЦК України, ст. 21 Закону України "Про страхування" та ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і не надано доказів в підтвердження поважності причин такого неповідомлення.

В якості нормативного обгрунтування заявленого позову позивач зазначив положення ст.21 Закону України "Про страхування", ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 989, 1166, 1077, 1082, 1191 ЦК України.

Від відповідача не надійшло жодних заперечень чи відзиву на позовну заяву.

22.12.2015 р. від ПрАТ "Страхова компанія "Статус" до суду надійшли письмові пояснення (від 17.12.2015 р. № 36) по суті спору в яких зазначається, що обставини викладені в позовній заяві позивачем є обгрунтовані та підтверджуються останнім в повному обсязі, а також те, що 28.04.2014 р. між ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" та ПрАТ "Страхова компанія "Статус" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 4/28-04/2014 від 28.04.2014 р. відповідно до якого вказане право вимоги (регресу) було передано ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ". Також в даному поясненні представник ПрАТ "Страхова компанія "Статус" просить суд розглядати справу без участі представника ПрАТ "Страхова компанія "Статус" (а.с.175, т.1).

Засновник ПП "Агропромсервіс 2000" ОСОБА_4 23.02.2016 р. надав письмові пояснення по справі № 902/1516/15 в яких зазначається, що:

- останній не є керівником ПП "Агропромсервіс 2000", а тому не являється стороною по справі, а з директор ПП "Агропромсервіс 2000" ОСОБА_5 в останнього відсутній будь-який зв'язок у зв"язку з чим просить суд розглядати справу без участі представника ПП "Агропромсервіс 2000";

- 25.01.2013 р. між ПП "Агропромсервіс 2000" та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір оренди транспортного засобу (без екіпажу), згідно якого орендарю (ФОП ОСОБА_1.) на підставі якого та Акту приймання-передачі транспортного засобу від 30.01.2013 р. було передано автомобіль марки "Isuzu", NQR-71P. 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1;

- про ДТП за участю ОСОБА_2, яку сталося 12.02.2013 р. з використання марки "Isuzu", NQR-71P. 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 останньому стало відомо лише з ухвали суду від 18.01.2016 р.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

12.02.2013 р. в м.Києві по вул.Стеценка, 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля "Isuzu" д/н. НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, що належить ПП "Агропромсервіс" та автомобіля "Volkswagen", д/н. НОМЕР_4 № кузова НОМЕР_5, що належить ОСОБА_7 під керуванням ОСОБА_8, що підтверджується довідкою № 9157855 про ДТП (а.с. 24-25, т. 1).

На момент ДТП діяв Договір добровільного страхування транспортних засобів № 28-2828-0794/70 укладений 02.06.2010 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_9 (страхувальник) відносно автомобіля "Volkswagen", д/н. НОМЕР_4 (а.с.12-18, т.1).

Також судом встановлено, що 04.02.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" (страховик) та ФОП ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді полісу № АЕ/2439545, за умовами якого страховиком застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Isuzu" д/н. НОМЕР_1, який був чинним на момент скоєння ДТП, що підтверджується роздруківкою з відкритою централізованої бази даних МТСБУ (а.с.77, 209, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що власником автомобіля "Isuzu" д/н. НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3 являється ПП "Агропромсервіс 2000", який вказаний транспортний засіб передав в оренду ФОП ОСОБА_1 за договором від 25.01.2013 р. згідно п.4.6 якого у разі заподіяння шкоди третім особам внаслідок порушення правил безпечної експлуатації ТЗ всю відповідальність за таку шкоду несе орендар (а.с.191-192, т.1).

Постановою Подільського районного суду м.Києва № 758/2379/13-п від 05.03.2013 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340, 00 грн (а.с. 26-27, т. 1).

Доказів оскарження постанови Подільського районного суду м.Києва № 758/2379/13-п від 05.03.2013 р. та її скасування матеріали справи не містять.

На підставі заяви ОСОБА_9 ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" 28.03.2013 р. здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій стороні відповідно до договору № № 28-2828-0794/70 добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) від 02.06.2010 р. в розмірі 16 856,35 грн, що, з поміж іншого, стверджується страховим актом № ДККА-24453 від 28.03.2013 р. та платіжним дорученням № 5035 від 28.03.2013 р. (а.с. 28-74, т.1).

21.08.2013 р. ПрАТ "Страхова компанія "Статус" на підставі заяви ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" від 31.05.2013 р. № 18666 здійснено страхове відшкодування останній в розмірі 13 779,21 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи страховим актом № 9244-13-59-02 від 12.07.2013 р. та платіжним дорученням № 2886 від 21.08.2013 р. (а.с.10-11, 78-82, т.1).

Із письмового пояснення ПрАТ "Страхова компанія "Статус" від 17.12.2015 р. № 36 слідує, що страхувальник (ФОП ОСОБА_1.) не повідомив про настання ДТП чим порушив умови Договору та норми законодавства у зв'язку з чим до ПрАТ "Страхова компанія "Статус" перейшло право зворотної вимоги (регресу) на отримання відшкодування від відповідача (а.с.175, т.1).

28.04.2014 р. між ПрАТ "Страхова компанія "Статус" та ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" було укладено договір про надання фінансових послуг № 4/28-04/2014 та додаток № 1 відповідно до якого вказане право вимоги (регресу) перейшло до ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" у зв'язку з чим останній 01.09.2015 р. надіслав на адресу відповідача претензію № 395 з вимогою в порядку регресу щодо здійснення відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 13 779,21 грн (а.с.83-92, т.1).

За твердженням позивача відповіді на претензію відповідачем надано не було, страхову суму не відшкодовано.

Непроведення відповідачем погашення згідно заявленої претензії спонукало позивача звернутись до суду з регресним позовом до страхувальника.

Беручи до уваги встановлені обставини суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

01.07.2004 р. Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто зазначена правова норма передбачає у випадку неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди виникнення у нього альтернативного права на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а не відсутність такого права.

Згідно із підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції станом чинній до 19.09.2011 р.) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак, із внесенням Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Підпунктом 33.1.2 п.33.1 ст.33 цього ж Закону (в редакції, чинній на момент скоєння ДТП) передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки.

Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції , чинній на момент скоєння ДТП), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Таким чином факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо письмового повідомлення страховика за полісом АЕ/2439545 про настання страхового випадку та не надано доказів в підтвердження поважності причин такого неповідомлення.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Також згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків чи доказів повідомлення страхувальника про настання ДТП (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, заяви тощо).

Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь страхової компанії, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

При прийнятті рішення судом враховано правові позиції Верховного Суду України викладені в постановах від 12.02.2014 р. у справі № 6-1цс14, від 07.10.2014 р. у справі № 3-135гс14.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

25.02.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, 22700 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ", вул.1100-річчя Полтави, буд.14А/22, м.Полтава, 36020 (ідентифікаційний код - 37686922) 13 779 грн 21 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 218 грн 00 коп. відшкодування витрат на пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам та третім особам та засновнику ПП "Агропромсервіс 2000" ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 01 березня 2016 р.

Головуючий суддя О.О. Банасько

Судді Н.Д. Говор

А.А. Тварковський

віддрук. 9 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.1100-річчя Полтави, буд.14А/22, м.Полтава, 36020.

3 - відповідачу - АДРЕСА_2, 22700.

4, 5, 6 - ПрАТ "Страхова компанія "Статус" - вул.Райдужна, 59Б, офіс 3, м.Київ, 02218; вул.Пушкіна, 47, м.Полтава, 36039; вул.Фрунзе, 225/Ветеринарна, 22, м.Полтава, 36003.

7 - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, 08131.

8, 9 - ПП "Агропромсервіс 2000" - вул.Промислова, 9, м.Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132; ОСОБА_4 - АДРЕСА_3, 08132.