КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/18514/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Каскад» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 (повне рішення складено 02.11.2015)

у справі №910/18514/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Каскад»

до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

про стягнення 1 966 012,49 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ ВО «Каскад» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 21.12.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. поновлено ТОВ ВО «Каскад» строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/18514/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 у зв'язку з перебуванням судді Федорчука Р.В. на лікарняному та у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. у відпустці, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Корсакова Г.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від 01.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Корсакова Г.В., Гаврилюк О.М. апеляційну скаргу ТОВ ВО «Каскад» прийнято до свого провадження.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016, у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному та у зв'язку з виходом судді Федорчука Р.В. з лікарняного та судді Лобаня О.І. з відпустки, які входить до складу постійної колегії суддів та визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/18514/15 змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 29.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу ТОВ ВО «Каскад» прийнято до свого провадження.

Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити ТОВ ВО «Каскад» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав свої пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача брав участь у судових засіданнях, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ ВО «Каскад» - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

З рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/22856/14 вбачається, що ТОВ ВО «Каскад» звернулося до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з пропозицією виконати ремонтно-будівельні роботи рулонної покрівлі на філіях товариства.

Листом від 27.04.2012 ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надало згоду ТОВ ВО «Каскад» на виконання ремонтно-будівельних покрівельних робіт на своїх філіях за умови, що вартість робіт одного квадратного метру рулонної покрівлі не буде перевищувати 320 гривень та зазначило, які об'єми ремонтно-будівельних покрівельних робіт необхідно виконати на його філіях, а саме: «Одеський зерновий термінал» загальна площа об'єму робіт - 5000 кв. м; «Новоукраїнський КХП» загальна площа об'єму робіт - 3000 кв. м; «Голопристанський елеватор» загальна площа об'єму робіт - 1000 кв. м.

Однак, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» оплату виконаних робіт не здійснило, у зв'язку з чим ТОВ ВО «Каскад» звернулось до господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/22856/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2015, стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ТОВ ВО «Каскад» 1 456 034,63 грн. заборгованості з оплати виконаних підрядних робіт.

На стадії виконавчого провадження 25.05.2015 відповідачем сплачено зазначену суму заборгованості.

У липні 2015 року ТОВ ВО «Каскад» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення штрафних санкцій, у зв'язку з простроченням оплати заборгованості щодо виконаних робіт у розмірі 1 966 012,49 грн., з яких: 532 908,66 грн. - пені, 101 922,42 грн. - штрафу, 1 103 810,90 грн. - інфляційних втрат, 227 370,51 грн. - 3% річних.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки сплинув строк позовної давності.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що загальний строк позовної давності у три роки не сплинув. Крім того, у зв'язку з тим, що 15.10.2014 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної заборгованості за договором підряду, строк позовної давності було перервано.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/22856/14 встановлено, що листом №130-3-1715/2-12/2579 сторонами погоджено, що оплата робіт повинна бути проведена після підписання директорами філій актів здачі-приймання виконаних робіт протягом 30 календарних днів з дня їх підписання, тому твердження позивача про те, що оплату вартості проведених робіт необхідно було здійснити протягом 60 календарних днів з дня підписання актів здачі-приймання виконаних робіт, колегія суддів не приймає до уваги.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/22856/14 не підлягають доказуванню.

Отже, строк оплати виконаних робіт мав би бути не 60 календарних днів, а 30 календарних днів, зокрема:

за актом приймання виконаних ремонтно-будівельних робіт від 17.05.2012 на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал» строк оплати - 17.06.2012;

за актом приймання виконаних ремонтно-будівельних робіт від 14.06.2012 на об'єктах філії «Голопристанський елеватор» строк оплати - 14.07.2012;

за актом приймання виконаних ремонтно-будівельних робіт від 21.06.2012 на об'єктах філії «Новоукраїнський КХП» строк оплати - 21.07.2012.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 визначено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Як встановлено судом, у відповідача виник обов'язок протягом 30 днів з дня підписання актів приймання виконаних ремонтно-будівельних від 17.05.2012 на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал», від 14.06.1012 на об'єктах філії «Голопристанський елеватор», від 21.06.2012 на об'єктах філії «Новоукраїнський КХП» провести оплату виконаних робіт, перебіг строку спеціальної позовної давності виник з 18.06.2012, 15.07.2012, 22.07.2012 та сплинув 18.06.2013, 15.07.2013, 22.07.2013 відповідно.

Проте, позивач за захистом своїх порушених прав звернувся лише у жовтні 2014 року, тобто більше ніж через рік після спливу позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу).

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, як підставу про відмову в задоволенні позовних вимогах, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафу сплинув.

Отже, позовні вимоги ТОВ ВО «Каскад» щодо стягнення з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 532 908,66 грн. пені та 101 922,42 грн. штрафу задоволенню не підлягають.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат також закінчився, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2, 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до п. п. 4.1., 4.3. вказаної постанови Пленуму сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, також застосовується загальна позовна давність.

Відповідно до ч. ч. 2., 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у жовтні 2014 року ТОВ «ВО «Каскад» зверталось до суду з позовом до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення суми основної заборгованості.

Отже, у зв'язку зі зверненням позивача у жовтні 2014 року до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості перебіг строку позовної давності було перервано, а тому строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних не пропущено.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково здійснив посилання на положення п. 5.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013, оскільки у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду про стягнення основної заборгованості, строк позовної давності якої не був пропущений.

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості за актом виконаних робіт на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал» від 17.05.212 становила 948 602,28 грн., на об'єктах філії «Голопристанський елеватор» від 14.06.2012 - 183 188,54 грн., на об'єктах філії «Новоукраїнський КХП» - 324 243,81 грн.

Київський апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснено позивачем за актами виконаних ремонтно-будівельних робіт на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал», «Голопристанський елеватор» та філії «Новоукраїнський КХП» дійшов висновку, що він є арифметично вірним, хоча в розрахунку вказано, що нарахування інфляційних втрат здійснено до 31.05.2015.

Отже, з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ТОВ ВО «Каскад» підлягає стягненню 1 103 810,90 грн., з яких: 718 012,79 грн. інфляційних втрат за період з 17.07.2012 по 25.05.2015 за актом виконаних ремонтно-будівельних робіт на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал», 138 658,44 грн. інфляційних втрат за період з 14.08.2012 по 25.05.2015 за актом виконаних ремонтно-будівельних робіт на об'єктах філії «Голопристанський елеватор» та 247 139,67 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2012 по 25.05.2015 за актом виконаних ремонтно-будівельних робіт на об'єктах філії «Новоукраїнський КХП».

Однак, позивач під час розрахунку 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання здійснив нарахування 3% річних на суму боргу включаючи інфляційні втрати та невірно визначив період нарахування 3% річних.

Однак, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплачує три проценти річних саме від простроченої суми.

Крім того, згідно з п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок 3% річних, які нараховано позивачем, дійшов висновку, що сума 3% річних за актами виконаних ремонтно-будівельних робіт на об'єктах філії «Одеський зерновий термінал» становить 81 319,91 грн. (за період з 17.07.2012 по 25.05.2015), об'єктах філії «Голопристанський елеватор» становить 15 282,44 грн. (за період з 14.08.2012 по 25.05.2015) та на об'єктах філії «Новоукраїнський КХП» - 26 863,38 грн. (за період з 21.08.2012 по 25.05.2015).

Отже, з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ТОВ ВО «Каскад» підлягає стягненню 123 465,73 грн. 3% річних.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 прийнято з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ТОВ ВО «Каскад» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду - скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 103 810,90 грн. інфляційних втрат та 123 465,73 грн. 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1 103 810,90 грн. інфляційних втрат та 123 465,73 грн. 3% річних.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Каскад» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/18514/15 скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 385 798,11 грн. інфляційних втрат та 42 145,82 грн. 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01030, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 37243279) на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Каскад» (56100, Миколаївська обл., Баштанський район, м. Баштанка, вул. Баштанської республіки, буд. 54) 385 798,11 грн. інфляційних втрат та 42 145,82 грн. 3% річних.

В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01030, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 37243279) на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Каскад» (56100, Миколаївська обл., Баштанський район, м. Баштанка, вул. Баштанської республіки, буд. 54) 24 543,70 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 26 998,06 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/16186/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук