ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 916/4055/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

при секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик»

на рішення господарського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року

по справі №916/4055/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельне агентство «Промбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик»

про розірвання договору та стягнення 1 018 336,44 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельне агентство «Промбуд» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик» про розірвання договору та стягнення 1018336,44 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором підряду від 05.03.2015 року, тому просило повернути сплачені за договором кошти.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року по справі № 916/4055/15 (суддя Волков Р.В.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельне агентство "Промбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цивілізейшн електрик" про розірвання договору та стягнення 1018336,44грн., з яких 720000,00грн. вартість сплачених підрядних робіт, 154336,44грн. неустойки та 144000,00грн. штрафу задоволено.

Розірвано договір підряду від 05.03.2015 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельне агентство "Промбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цивілізейшн електрик".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цивілізейшн електрик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельне агентство "Промбуд" 720000 грн. 00 коп. вартості сплачених підрядних робіт, 154336грн. 44 коп. неустойки, 144000 грн. 00 коп. штрафу, 16493 грн. 05 коп. витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що з матеріалів справи вбачається, що невиконання відповідачем передбачених договором підрядних робіт є істотним порушенням договору та фактично позбавляє позивача того, що він розраховував отримати від цього договору.

За таких обставин вимоги позивача про розірвання договору підряду та повернення 720000,00грн. передплати суд першої інстанції вважає обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що не був присутнім в судовому засіданні, оскільки не отримував поштової кореспонденції, а про існування оскаржуваного рішення стало відомо лише від державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ.

Апелянт вважає необґрунтованим розірвання договору підряду за приписами ст.849 ЦК України, оскільки зміна або розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, а договором сторони визначили порядок та підстави розірвання договору, що полягає у повідомленні сторони про дострокове розірвання договору у письмовому вигляді не менш як за 20 календарних днів до дати розірвання договору.

Скаржник зауважує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт нанесення шкоди внаслідок істотного порушення відповідачем умов договору, що є обовязковою умовою для розірвання договору у розумінні ст.651 ЦК України.

Також апелянт стверджував, що виконував роботи, однак із запізненням, у звязку із затримкою поставки матеріалів з боку позивача. Незважаючи на виниклі складнощі у виконанні робіт, відповідач станом на 2015 року виконав частково будівельні роботи на суму 96800 грн.. Окрім цього, на обєкт будівництва завезені необхідні будівельні матеріали, що підтверджується видатковими накладними на суму 54 538,80 грн. та на суму 90 538,84 грн. Зазначені документи були надані позивачу для підписання з його боку, але останній від підпису відмовився.

Разом з тим, апелянт зазначає, що посилаючись на ст.849 ЦК України, позивач мав би ставити питання про стягнення збитків, а не вартості сплачених підрядних робіт, або ж мотивувати що сплачені роботи є його збитками.

Стосовно стягнення штрафних санкцій, скаржник зауважує, що розрахунок пені мав би розраховуватись з урахуванням фактично виконаних робіт та поставлених матеріалів, однак позивач взяв за базу нарахування всю суму договору.

Також скаржник просив врахувати те, що прострочка виконання робіт відповідачем сталася через несвоєчасну поставку будматеріалів, про що позивача було сповіщено, та запропоновано змінити строки робіт, а також те, що штраф це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони до виконання свого зобовязання, а не засіб безпідставного збагачення.

Відповідно до ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельне агентство «Промбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик» укладено договір підряду, відповідно до п.1.1 якого відповідач зобовязався власними силами і за допомогою своїх матеріалів, на свій ризик виконати передбачені договором роботи згідно з проектною документацією, а позивач взяв на себе зобовязання прийняти результати виконаних робіт та оплатити їх вартість.

При цьому, під час визначення термінів у договорі, сторони визначили роботи - це виготовлення, доставка та монтаж конструкцій склопакетів і примикань розрахунковою площею 215,19кв.м. на обєкті - будівництві нежитлової будівлі торгового центру "Старий Привоз" в межах кварталу, обмеженого вулицями Пантелеймонівська, Олександрівський проспект, Старорезнична, Єкатеринінська, будівельна адреса: вулиця Пантелеймонівська вугол проспекту Олександрівського.

Згідно п.2.1 договору, підрядник зобовязується приступити до виконання робіт з моменту укладення договору. Строк виконання робіт 40 робочих днів з моменту перерахування ціни договору на розрахунковий рахунок підрядника. В залежності від особливостей виконання робіт, а також інших обставин, передбачених договором чи виниклих після його підписання, строки виконання робіт можуть підлягати уточненню, шляхом внесення сторонами, за взаємною згодою, відповідних змін в даний договір.

Пунктом 3.1 договору сторони визначили вартість робіт в 720000,00грн., враховуючи вартість матеріалів, що використовуються за даним договором. Повна ціна договору визначається по закінченню фактичного виконання робіт на обєкті та визначається актом приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витратах по формі КБ-3.

Пунктом 3.2 договору визначено, що оплата вартості робіт здійснюється позивачем шляхом перерахування ціни договору в розмірі 720000,00грн. на поточний рахунок відповідача після підписання договору.

На виконання договору, позивач 13.03.2015 року перерахував 720 000 грн. на рахунок підрядника, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача (а.с.19).

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобовязання за договором не виконав, у звязку з чим позивач 14.04.2015 року звернувся до відповідача з претензією, яка отримана відповідачем 15.04.2015 року, в якій просив повернути грошові кошти у розмірі 720 000 грн. ТОВ «ТБА «Промбуд».

У відповіді на претензію від 15.04.2015 року відповідач повідомив про те, що початком виконання робіт слід вважати дату після спливу 5 днів з моменту підписання акту надання будготовності від 14.04.2015 року, отже у звязку зі зміщенням графіку загально-будівельних робіт строки виконання робіт по склінню також змінюються згідно п.2.1 даного договору.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 837, 838 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно із приписами ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх; договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно повязаних з місцезнаходженням обєкта; до договору будівельного підряду застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Пункт 1 ст.846 Цивільного Кодексу України передбачає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містяться в ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за договором, сплачених за договором коштів та розірвання договору підряду, виходячи з такого.

Доводи апелянта про неотримання судової кореспонденції, що стало перешкодою для прийняття участі в суді першої інстанції, судова колегія відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження ТОВ «Цивілізейшн електрик» знаходиться за адресою: 65082, Одеська обл., м.Одеса, вул.Гоголя,21.

Таку ж саму адресу зазначено в договорі підряду від 05.03.2015р., в кінці якого сторони узгодили своє місцезнаходження.

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Пунктом 3.9.1 Постанови визначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, враховуючи викладене, оскільки всю судову кореспонденцію було направлено за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і повернуто підприємством зв'язку відправнику, а з поштових повідомлень (а.с.71,84,89) вбачається, що кореспонденцію не отримано, судова колегія вважає, що адресат несе персональну відповідальність за отримання поштової кореспонденції за адресою свого місцезнаходження.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, а тому усі доводи про необізнаність з судовим процесом судом не приймаються.

Як встановлено судом, та зазначалось вище, відповідно до п.2.1 договору, строк виконання робіт складає 40 робочих днів з моменту перерахування ціни договору на розрахунковий рахунок підрядника. Позивач перерахував кошти у розмірі 720000,00грн. 13.03.2015 р., отже, у відповідача виник обовязок виконати роботи у строк до 11.05.2015 р. .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази виконання робіт та належного оформлення їх прийняття позивачем.

Акт передачі готових будівельних конструкцій під монтаж, підписаний між сторонами 14.04.2015 року, був підписаний в межах строку виконання робіт, та навіть за неможливості виконання робіт з 14.04.2015 року до 11.05.2015 року відповідач не був позбавлений права звернутись до позивача з пропозицією про пролонгацію строку виконання робіт.

До апеляційної скарги в підтвердження часткового виконання робіт апелянт додав акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015 року форми КБ-2в на суму 96800 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт.

Однак, судова колегія не приймає в якості належних та допустимих доказів надані документи, оскільки, по-перше, вони не підписані з боку замовника, а квитанцію від 16.12.2015 року судова колегія не приймає до уваги, оскільки по-перше, акт приймання виконаних робіт складений за червень 2015 року, а квитанція за 16.12.2015 року, а по-друге, апелянтом не надано опис вкладення до поштового відправлення, який підтверджує, який саме документ було направлено 16.12.2015 року.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вручення акту приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість робіт підрядником замовнику в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про те, що відповідачем, в порушення вимог ст. 526 ЦК України, умов договору, не були виконані належним чином покладені на нього обов'язки щодо виконання робіт.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного Кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Пунктом 7.4 договору сторонами встановили, що у разі необґрунтованої затримки відповідачем з його вини узгоджених строків виконання робіт і їх здачі позивачу, відповідач сплачує неустойку за кожен день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості таких робіт.

Тим же пунктом договору сторони передбачили сплату відповідачем штрафу у розмірі 20% від суми договору у разі порушення відповідачем строків виконання робіт більш ніж на 10 календарних днів.

Відповідно до п.1 ст.216 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п.1 ст.218 Господарського Кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

П.1 ст.230 Господарського Кодексу України визначає, що штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.4 ст.231 Господарського Кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, судом встановлено, що відповідачем після підписання договору не виконано своїх обовязків за договором, хоча відповідно до п.2.1 договору, строк виконання робіт складає 40 робочих днів з моменту перерахування ціни договору на розрахунковий рахунок підрядника, що відбулось 13.03.2015 р..

За таких обставин, у відповідача виник обовязок виконати роботи у строк до 11.05.2015 р., тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем неустойки за період з 12.05.2015 р. по 27.08.2015 р. за прострочку виконання зобовязання відповідачем у розмірі 154336,44грн. та штрафу 144000,00грн.

За наслідками перерахунку судом встановлено арифметичну вірність розрахунків, тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив вимоги позивача в цій частині.

Досліджуючи законність рішення суду в частині розірвання спірного договору підряду, судова колегія доходить наступних висновків.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків.

Згідно зі ст.651 Цивільного Кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як було зазначено вище, судом встановлено, що відповідачем після підписання договору та отримання передплати за договором не виконано жодної дії за договором, у передбачений договором строк, що є порушенням умов договору з боку відповідача та правовою підставою для розірвання договору.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про розірвання договору підряду, укладеного 05.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-будівельне агентство «Промбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик».

Доводи апелянта про недотримання позивача порядку розірвання договору, передбаченого п.9.2.3 договору, судова колегія не приймає до уваги, оскільки позивач не позбавлений права безпосередньо звернутися до суду з такою вимогою.

Відносно стягнення суми сплачених за договором коштів у розмірі 720 000 грн., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення цієї суми, але з інших мотивів, викладених у постанові.

Відповідно до положень ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

У даному випадку у разі розірвання договору, стягнення суми грошових коштів авансового платежу повинно розцінюватись в розумінні положень п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України, як повернення виконаного однією із сторін в зобов'язанні, з наступних підстав.

Судова колегія зазначає, що необхідність у поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі до строкового припинення договору (до його повного виконання).

Якщо одна сторона своє зобов'язання до цього належно виконала, таке виконання втрачає правову підставу.

У випадках, коли положеннями законодавства про окремі види зобов'язань передбачено обов'язок повернути отримане на виконання зобов'язання у зв'язку з достроковим припиненням зустрічного зобов'язання, повернення отриманого регулюється нормами інституту, що поширюються на відповідні зобов'язальні правовідносини. Якщо відпо відний правовий інститут не містить таких норм, повернення виконаного здійснюється відповідно до норм інституту набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Дійсно, право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а суб'єкту, який уже втратив статус сторони договору. Аналогічно й обов'язок повернення несе не сторона договору, а суб'єкт, який мав такий статус у минулому.

Як вище зазначалося, ч.2 ст.849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Але судова колегія вважає, що сума авансу, яка була сплачена позивачем, не є збитками в розумінні ст.849 ЦК України, оскільки не відповідає визначенню збитків, передбаченому ч.2 ст. 22 ЦК України, а саме , збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у даному конкретному випадку норми цивільного та господарського кодексів, що регулюють правовідносини договору будівельного підряду не містять порядку повернення авансового платежу, сплаченого однією стороною на користь іншої, за умови невиконання цією особою зобовязань, тому судова колегія дійшла висновку про регулювання таких правовідносин п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України.

Враховуючи встановлення судом факту невиконання відповідачем робіт, передбачених Договором, а також, оскільки договір розірвано в судовому порядку, судова колегія доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог замовника про повернення коштів, сплачених в якості передплати за роботи, які не були виконані, оскільки зобов'язання сторін припинилися, а підстави збереження підрядником коштів, сплачених за роботи, які не були виконані, відпали.

Також слід зазначити, що, оскільки, відповідачем не було повернуто позивачу кошти в сумі 720 000 грн., отримані в якості передплати за спірним договором, то вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 720 000 грн. є обґрунтованою, в зв'язку з чим правомірно була задоволена судом першої інстанції, що спростовує довід апеляційної скарги про невизначеність правової природи заявленої до стягнення суми.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 02 червня 2015 року у справі № 911/637/13-г.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цивілізейшн електрик» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року по справі №916/4055/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 01.03.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя В.А. Лисенко