РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/384/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-11"

про стягнення 198 870, 59 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Кирищук В.П.;

від відповідача: Гудзевич І.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-11" (далі-відповідач) про стягнення 198 870, 59 грн., у тому числі: 102 754, 06 грн. - основний борг, 40 349, 55 грн. - пеня, 2 575, 19 грн. - 3% річних, 53 191, 79 грн. - інфляційна складова боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0090 від 13.07.2000.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

28.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Також, 28.01.2016 представник позивача подав клопотання, у якому просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю явки повноважного представника.

Крім того, 28.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання у якому також просив суд відкласти розгляд даної справи у зв'язку із терміновим відрядженням повноважного представника.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

29.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначає, що відповідно до довідки про надходження коштів від Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-11" за спожиту від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" теплоенергію станом на 01.01.2016 відповідач частково сплатив суму основного боргу у розмірі 15 302, 90 грн., у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 87 451, 16 грн. - основного боргу за спожиту теплову енергію, 2 575, 19 грн. - 3 % річних, 53 191, 79 грн. - інфляційних втрат, 40 349, 55 грн. - пені, а також просить повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 229, 53 грн.

24.02.2016 представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру пені, в якому пояснює, що надходження коштів до відповідача відбувається лише у випадку сплати комунальних послуг мешканцями житлового будинку, який обслуговує товариство, саме несвоєчасність розрахунків за спожиті комунальні послуги мешканцями призводить до затримок платежів перед постачальником, одним із яких є позивач, у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір пені 40 349, 55 грн. від заявленого за змістом позову та задовольнити позов в частині стягнення пені у розмірі 10 000, 00 грн.

Також, 24.02.2016 представник відповідача подав клопотання про розстрочення виконання рішення, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 87 451, 16 грн., 3 % річних у сумі 2 575, 19 грн., інфляційних втрат у розмірі 53 191, 79 грн., пені у сумі 10 000, 00 грн., витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 753, 53 грн. та відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України розстрочити виконання рішення на 18 календарних місяців з березня 2016 року по серпень 2017 року щомісячними платежами у розмірі 8 665,09 грн.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав подану 29.01.2016 заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про зменшення розміру пені та клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Представник позивача поклався на розсуд суду у вирішенні клопотань відповідача про зменшення розміру пені та про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.02.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2000 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Житлово-будівельним кооперативом "Печерський-11" укладено договір № 23-0090 на постачання теплової енергії у гарячій воді, умовами якого передбачено, що предметом даного договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.2.1. договору, позивач зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до даного договору.

Згідно п.п. 2.3.1. та 2.3.2. договору, відповідач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії. Виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000. Припинення дії договору не звільняє відповідача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.п. 8.1. та 8.3. договору).

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору № 23-0090 від 13.07.2000 відповідач щомісяця з 12 до 15 числа самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту № 3 за адресою: вул. Щекавицька, буд. 37/48, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки відповідач повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними в п. 2 додатку № 4 документами, відповідач виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому, зокрема у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 даного додатку) позивач нараховує відповідачу пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0, 5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Додатком № 7 до договору № 23-0090 від 13.07.2000 сторони погодили умови припинення подачі теплової енергії.

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0090 від 13.07.2000, внаслідок чого за період з 01.01.2015 по 01.10.2015 утворилась заборгованість за використану теплову енергію у розмірі 87 451, 16 грн., що підтверджується звітними відомостями про облік споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати використаної теплової енергії за період з 01.01.2015 по 01.10.2015, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 87 451, 16 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" просить суд стягнути з відповідача 2 575, 19 грн. - 3 % річних, 53 191, 79 грн. - інфляційних втрат та 40 349, 55 грн. - пені.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0090 від 13.07.2000, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачу теплову енергію у гарячій воді, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітними відомостями про облік споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Однак, відповідач за використану теплову енергію у період з 01.01.2015 по 01.10.2015 в повному обсязі не розрахувався.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0090 від 13.07.2000, та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 87 451, 16 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 575, 19 грн. - 3 % річних, 53 191, 79 грн. - інфляційних втрат та 40 349, 55 грн. - пені

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3 % річних, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми не перевищують розрахунок суду та розраховані арифметично вірно.

В той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені законодавчі норми, враховуючи незначне прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, а також добровільне погашення заборгованості у процесі розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення суми пені до 10 000, 00 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, розглянувши подане відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Зважаючи на те, що заборгованість Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-11" виникла внаслідок несвоєчасної оплати мешканцями будинку спожитої ними теплової енергії, суд визнає клопотання відповідача обґрунтованим та розстрочує виконання рішення суду у справі в частині сплати суми основного боргу та штрафних санкцій, що разом складає 153 218, 14 грн., а також судового збору у сумі 2 753, 53 грн. на 18 календарних місяців.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи зменшення позивачем розміру позовних вимог з 198 870, 59 грн. до 183 567, 69 грн. та заявлене Публічним акціонерним товариством "Київенерго" клопотання про повернення судового збору, суд вважає за необхідне повернути позивачу зайво сплачений судовий збір у розмірі 229, 53 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-11" (04211, м. Київ, вул. Лайоша Гавро, буд. 7, ідентифікаційний код - 22873993) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код - 00131305) 87 451 (вісімдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят одну) грн. 16 коп. - основного боргу, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. - пені, 2 575 (дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 19 коп. - 3% річних, 53 191 (п'ятдесят три тисячі сто дев'яносто одну) грн. 79 коп. - інфляційних втрат та 2 753 (дві тисячі сімсот п'ятдесят три) грн. 53 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код - 00131305) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 53 коп.

4. Розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 у справі № 910/384/16 шляхом сплати суми основного боргу та штрафних санкцій, що разом складає 153 218, 14 грн., а також судового збору у сумі 2 753, 53 грн. на 18 календарних місяців, згідно наступного графіку:

Період (місяць/рік)Строк оплатиСума оплати, грн.
Березень 16до 15.03.20168 665, 09
Квітень 16до 15.04.20168 665, 09
Травень 16до 15.05.20168 665, 09
Червень 16до 15.06.20168 665, 09
Липень 16до 15.07.20168 665, 09
Серпень 16до 15.08.20168 665, 09
Вересень 16до 15.09.2016 8 665, 09
Жовтень 16до 15.10.20168 665, 09
Листопад 16до 15.11.20168 665, 09
Грудень 16до 15.12.20168 665, 09
Січень 17до 15.01.20178 665, 09
Лютий 17до 15.02.20178 665, 09
Березень 17до 15.03.20178 665, 09
Квітень 17до 15.04.20178 665, 09
Травень 17до 15.05.20178 665, 09
Червень 17до 15.06.20178 665, 09
Липень 17до 15.07.20178 665, 09
Серпень 17до 15.08.20178 665, 09
Всього 155 971, 67

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 29.02.2016.

Суддя Бондарчук В.В.