ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року № 915/1510/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В.
суддів Гончарука П.А. Кондратової І.Д.
за участі представників: позивача: відповідача: не з'явився Палькевич Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2015 р.
у справі№ 915/1510/15
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Сервіс"
допублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз"
про стягнення 17 122,21 грн.
ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 р. ТОВ "Зоря-Сервіс" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" 12172,19 грн. - 3% річних та 4950,02 грн. інфляційних втрат, нарахованих за вересень 2012р. на основний борг у сумі 4 950 024,53 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015 року (суддя Мавродієва М.В.) у задоволені позову відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р. (головуючий - Морщагіна Н.С., судді - Гладишева Т.Я., Діброва Г.І.) рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015 року у справі скасовано.

Позовні задоволено. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" на користь ТОВ "Зоря-Сервіс" 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. інфляційних втрат.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого господарського суду.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову - без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003року у справі №8/167 у задоволенні позовних вимог ТОВ "Зоря-Сервіс" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" про стягнення заборгованості в сумі 8 587 435,83 грн. - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004року, рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003року у справі №8/167 скасовано, позов задоволено, стягнуто з ВАТ "Миколаївгаз" на користь ТОВ "Зоря-сервіс" борг у сумі 7 512 118,08 грн. та збитки від інфляції у сумі 1 075 317,75 грн.

На виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003року у справі №8/167, судом першої інстанції виданий наказ, який був пред'явлений до виконання та на виконання якого відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м. Миколаєва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004року.

На стадії виконання судового рішення, позивач та відповідач уклали мирову угоду від 28.07.2007року, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004року у справі №8/167, у зв'язку з чим державним виконавцем винесена постанова від 29.11.2004року про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до мирової угоди від 28.07.2007року, а саме: 01.08.2006року - додаткова угода №1, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006року ; 03.01.2007року - додаткова угода №2, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007року; 30.03.2007року - додаткова угода №3, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007року; 05.07.2007року - додаткова угода №4, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007року. Зазначені додаткові угоди є невід'ємними частинами мирової угоди від 28.07.2004року.

Згідно умов мирової угоди від 28.07.2004року в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007року, останнім строком погашення заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" перед ТОВ "Зоря-Сервіс" 31.12.2011року.

Згідно бухгалтерської довідки №1 від 03.08.2015року (а.с.70) з вересня 2007 року відповідач припинив виконувати графік погашення боргу, встановлений додатковою угодою №4 від 05.07.2007 року до мирової угоди від 28.07.2004 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2008року постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007 року у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007року до мирової угоди від 28.07.2004 року.

Постановою від 25.03.2008року державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції зупинив виконавче провадження, оскільки ВАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" було внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть учать у процедурі погашення заборгованості, відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У подальшому вказане виконавче провадження було передано з Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке 16.12.2008 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, було прийняте до виконання з присвоєнням номеру ВП №10706927.

01.03.2013 року державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс три постанови у виконавчому провадженні ВП №10706927: про поновлення виконавчого провадження; про зміну назви сторони виконавчого провадження та про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із порушенням відносно боржника справи про банкрутство.

31.03.2014 року державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області поновив виконавче провадження ВП №10706927, про що виніс постанову.

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову від 31.03.2014 року про поновлення виконавчого провадження №10706927.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 року у справі №8/167 скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" задоволено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 року ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 року - залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 року до мирової угоди від 28.07.2004 року на стадії виконання не відповідає вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в ній не зазначено строку пред'явлення її до виконання, а тому не могла бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

В подальшому начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову від 22.10.2014 року, згідно якої скасовані всі постанови державних виконавців, винесені у даному виконавчому провадженні.

24.10.2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, на підставі п.2 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", було відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі №8/167 та повернуто позивачу оригінал ухвали від 10.08.2004року у справі №8/167 і оригінал ухвали від 19.07.2007 року, згідно супровідного листа №02.1-24/6210 від 24.10.2014 року.

18.12.2014 року позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про спонукання відповідача до виконання мирової угоди, шляхом стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" частини боргу за мировою угодую в сумі 100000,0 грн., за період з липня 2007року по серпень 2007 року та частки боргу за вересень 2007 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 року у справі №915/2140/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2015 року позовні вимоги ТОВ "Зоря-Сервіс" задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" на користь позивача 100000,00 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004 року.

Предметом цього судового спору є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004 року.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує право кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується і після вирішення питання про стягнення основного боргу.

Відповідні позовні вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах загальної позовної давності, визначеної ст. 257 Цивільного кодексу України - трьох років, що передують зверненню до суду.

Отже, висновок апеляційного господарського суду про те, що пред'явлення позовних вимог у серпні 2015 р. про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за вересень 2012 р. відбулося у встановлених законом межах позовної давності, враховуючи ще й її переривання внаслідок звернення до господарського суду Миколаївської області суду з позовом у справі за №915/2140/14, в якій рішенням від 18.02.3015 року стягнуто з відповідача частину суми основного боргу за мировою угодою, є правильним, а підстави для задоволення вимоги відповідача про застосування позовної давності відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України відсутні.

Апеляційний господарський суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 3% річних у сумі 12172,19 грн. та 4950,02 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року.

Доводи касаційної скарги про пропуск позивачем позовної давності спростовуються висновками суду апеляційної інстанції та грунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, що регулюють питання позовної давності.

Отже, підстав для скасування постановленої відповідно до вимог закону та встановлених обставин справи постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2015 року у справі за № 915/1510/15 - без змін.

Поновити виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2015 року

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя П. Гончарук
Суддя І. Кондратова