ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 911/1531/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут іноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Приватного підприємства «Фастторг-2009»

про припинення права постійного користування земельною ділянкою та повернення земельної ділянки

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від прокуратури: ОСОБА_1 (посвідчення № 031878 від 02.02.2015 року);

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут іноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Приватного підприємства «Фастторг-2009» про припинення права постійного користування земельною ділянкою та повернення земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2015 року у справі № 911/1531/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 року, позовні вимоги Прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації задоволені повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015 року касаційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 року та рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2015 року у справі № 911/1531/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

За резолюцією голови Господарського суду Київської області справу № 911/1531/15 передано на автоматизований розподіл.

Згідно автоматизованого розподілу справ справу № 911/1531/15 передано до провадження судді Господарського суду Київської області Карпечкіну Т.П. для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2016 року справу № 911/1531/15 прийнято до провадження суддею Карпечкіним Т.П. та призначено до розгляду на 01.02.2016 року.

28.01.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення у справі на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 01.02.2016 року, представник позивача не зявився, прокурор та позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2015 року не виконали, позивач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 22.02.2016 року.

В судовому засіданні 22.02.2016 року прокуратурою надані письмові пояснення у справі та підтримано позовні вимоги. Представники позивача, відповідача, третіх осіб в судове засідання 22.02.2016 року не зявились. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке відхилено судом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши в судовому засіданні 22.02.2016 року матеріали справи № 911/1531/15, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши надані сторонами докази, з врахуванням вказівок постанови Вищого господарського суду України від 29.12.2015 року у справі № 911/1531/15, в ході нового розгляду справи судом встановлено наступне.

До Господарського суду Київської області звернувся Прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (надалі Київська ОДА) з позовом до Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» про припинення права постійного користування відповідача земельною ділянкою площею 4,6804 га вартістю 10 966 210 грн з кадастровим номером :33:017:0001 та земельною ділянкою площею 5,3196 га вартістю 12 223 070 грн з кадастровим номером :33:017:0002, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, та про зобовязання відповідача повернути державі в особі Київської ОДА дві земельні ділянки площею 10,00 га, а саме: земельну ділянку площею 4,6804 га з кадастровим номером :33:017:0001 та земельну ділянку площею 5,3196 га з кадастровим номером :33:017:0002, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Позовні вимоги вмотивовані посиланням на обставини, відповідно до яких відповідач має податковий борг по земельному податку в сумі 17331,05 грн, що свідчить про систематичну несплату земельного податку. Порушення державних інтересів прокурор вбачає в особі Київської ОДА, яка є розпорядником вказаних вище земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського від 22.10.2015 року, у справі № 911/1531/15 позов задоволено повністю; припинено право постійного користування ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» земельними ділянками, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області площею 4,6804 га, кадастровий номер :33:017:0001, площею 5,3196 га, кадастровий номер :33:017:0002; зобовязано ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» повернути державі в особі Київської ОДА земельні ділянки, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області площею 4,6804 га, кадастровий номер :33:017:0001, площею 5,3196 га, кадастровий номер :33:017:0002; стягнуто з ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» в доход Державного бюджету України 2 436,00 грн витрат по сплаті судового збору.

В ході розгляду спору судами встановлено, що відповідно до державного акта на право користування землею серії Б №025668, виданого 01.01.1979 року виконавчим комітетом Вишгородської районної Ради депутатів трудящих та кадастрових планів земельна ділянка площею 4,6804 га з кадастровим номером :33:017:0001 та земельна ділянка площею 5,3196 га з кадастровим номером :33:017:0002, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» для будівництва обєктів випробувального полігону.

Як встановлено в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/14839/14 за 2013-2014 у відповідача виникла заборгованість зі сплати земельного податку у розмірі 10 220,89 грн.

Станом на 20.02.2015 року за відповідачем рахувалась заборгованість з оплати земельного податку в сумі 17 331,05 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 20.02.2015 року №333/9/10/08-23-00.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили із того, що систематична несплата відповідачем з початку 2014 земельного податку відповідно до вимог п. «д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування вищезазначеними земельними ділянками; враховуючи припинення права постійного користування відповідачем вищезазначеними земельними ділянками, відповідач зобовязаний повернути державі в особі Київської ОДА дві земельні ділянки загальною площею 10,00 га, а саме: земельну ділянку площею 4,6804 га з кадастровим номером :33:017:0001 та земельну ділянку площею 5,3196 га з кадастровим номером :33:017:0002, що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Вищий господарський суд України, переглядаючи рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2015 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського від 22.10.2015 року у справі № 911/1531/15 в касаційному порядку, не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, скасував судові рішення та направив справу на новий розгляд.

Зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 29.12.2015 року у справі № 911/1531/15 наведені зауваження та обставини, які необхідно дослідити під час нового розгляду.

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.1 ст.92 Земельного кодексу України).

Землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. «в» ч.1 ст.96 Земельного кодексу України).

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати (п. «д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України).

Припинення права користування земельною ділянкою є самостійною мірою юридичної відповідальності за порушення земельного законодавства.

Особа, яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ч.ч.1, 2 ст.614 Цивільного кодексу України).

Однак, судами попередніх інстанцій не дано будь-якої правової оцінки: поясненням відповідача та третьої особи-2 та наданим ними матеріалам щодо відсутності в діях відповідача вини у несплаті земельного податку через доведення державного підприємства колишнім керівництвом до критичного фінансово-економічного стану, що підтверджується порушенням по цьому факту кримінального провадження, та, як наслідок, арешту рахунків, що фактично позбавляло відповідача з травня 2013 будь-якої можливості сплачувати земельний податок; матеріалам справи, які засвідчують вчинення дій по арешту коштів і майна відповідача посадовими особами відділу державної виконавчої служби з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та притягнення їх до відповідальності.

По аналогії із відповідальністю по факту систематичної несплати орендної плати у вигляді розірвання договору за рішенням суду (ч.2 ст.651 ЦК України), яка настає в разі, якщо буде встановлено факт істотного порушення договору, а саме позбавлення сторони значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору, судами не дано оцінки матеріалам справи, відповідно до яких вартість двох обєктів оцінки 23 189 280,00 грн., тоді як заборгованість з орендної плати складала всього 17 331,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання повернути земельну ділянку Київській ОДА, суди не навели нормативного обґрунтування виникнення такого обовязку у такий спосіб. Так, судами не враховано, що такий спосіб захисту права не є віндикаційним позовом (про вилучення земельної ділянки з фактичного володіння з підстав, наведених у Земельному кодексі України, вимог також не заявлялось); якщо ж йдеться про негаторний позов, то суд мав встановити чи є ця земельна ділянка вільною від забудови, проте судами обох інстанцій не дано оцінки матеріалам справи з яких вбачається, що на спірних земельних ділянках наявні обєкти нерухомого майна дослідно-виробничий випробувальний комплекс.

Крім того, суд касаційної інстанції наголосив, що спір виник внаслідок несплати орендної плати, а не внаслідок порушення права Київської ОДА розпорядитися спірними земельними ділянками. Тому, оскільки самостійною підставою задоволення вимог є доведення порушення прав чи законних інтересів позивача, суди мали встановити яке право або законний інтерес позивача було порушено внаслідок несплати відповідачем податку на землю.

Під час нового розгляду справи, судом встановлено, що підставою позову стала несплата Державним підприємством «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» земельного податку за користування двома земельними ділянками загальною площею 10 га (кадастрові номери: :33:017:0001, :33:017:0002), що розташовані на території Лебедівської сільської ради.

Як зазначають прокуратура та позивач, станом на 20.02.2015 року за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати земельного податку в сумі 17 331,05 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 20.02.2015 року №333/9/10/08-23-00.

Однак, з наведеної суми податкового боргу постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2014 року у справі № 826/14839/14 з відповідача стягнуто суму податкового боргу по земельному податку у розмірі 10 220,89 грн.

Крім того, заборгованість по сплаті земельного податку є податковою заборгованістю і порушує інтереси держави в особі Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області і не має безпосереднього відношення до прав і охоронюваних законом інтересів Київської обласної державної адміністрації, в інтересах якої подано позов прокурором Вишгородського району Київської області.

Як зазначено касаційною інстанцією, припинення права користування земельною ділянкою є самостійною мірою юридичної відповідальності за порушення земельного законодавства.

Статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Також, ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У звязку з чим, судом встановлено, на що звернув увагу і суд касаційної інстанції, що внаслідок злочинних дій службових осіб відповідача в період 2012-2013 років, державне підприємство було фактично доведено до критичного фінансово-економічного стану та профільної недієздатності. Як наслідок, постановами ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 31.05.2013 року та 02.12.2013 року (ВП № 34641784, ВП № 41015451) на кошти і рахунки відповідача було накладено арешт, що позбавило відповідача вільно розпоряджатись наявними на рахунках коштами, зокрема, спрямовувати їх на сплату земельного податку.

Також, суд враховує, що відповідач до травня 2013 року своєчасно і належним чином виконував свої зобовязання зі сплати земельного податку, що з червня 2013 року виявилось неможливим з незалежних від відповідача причин за відсутності ознак умисних винних дій відповідача.

У звязку з чим, судом встановлено, що в діях відповідача відсутня вина у несплаті земельного податку, оскільки несплата у відповідний проміжок часу, а саме, з червня 2013 року плати за землю сталась у звязку з перебуванням рахунків відповідача під арештом і відповідно, неможливістю вільно розпоряджатись наявними коштами і спрямовувати їх на сплату земельного податку.

Крім того, як визначено ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Таким чином, п. «д» ч.І ст.141 Земельного кодексу України передбачено, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати, на підставі чого прокурор звернувся до суду з даним позовом.

В той же час, підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку визначені ст. 143 Земельного кодексу України, яка передбачає, що примусове припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку здійснюється у разі:

а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;

ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, з підстав, визначених п. «д» ст. 141 Земельного кодексу України у звязку з систематичною несплатою земельного податку або орендної плати, не передбачено примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку.

Відповідні питання відносяться до використання земельної ділянки з порушенням земельного законодавства, для яких порядок припинення права користування врегульовано ст. 144 Земельного кодексу України.

Статтею 144 Земельного кодексу України передбачено, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Таким чином, оскільки з підстав, визначених п. «д» ст. 141 Земельного кодексу України не передбачено примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку, відповідне питання мало вирішуватись у відповідності до ст. 144 Земельного кодексу України шляхом винесення відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З огляду на встановлені під час нового розгляду справи обставини з врахуванням вказівок касаційної інстанції, позов прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» про припинення права постійного користування земельною ділянкою та повернення земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.03.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін