РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/925/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО ВИРОБНИЧИЙ СОЮЗ "КОНЦЕПТУАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА"

до: українського державного підприємства "УКРХІМТРАНСАМІАК"

про: стягнення 582.919,13 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Гринь Ю.П. - за довіреністю від 04.01.2016 № 04-01/2016-4;

відповідача: Гегельська Н.А. - за довіреністю від 21.01.2016 № 05д;

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО ВИРОБНИЧИЙ СОЮЗ "КОНЦЕПТУАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до українського державного підприємства "УКРХІМТРАНСАМІАК" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 582.919,13 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між ними договором поставки від 23.09.2014 № CW14.91, останній вартість отриманого товару оплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 582.919,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/925/16.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що між сторонами спору підписано додаткову угоду до договору поставки від 23.09.2014 № CW14.91 та погоджено питання сплати залишкової вартості після затвердження фінансового плану відповідача. Однак станом на 01.09.2015 фінансовий план відповідача на 2015 рік кабінетом міністрів України не затверджений, тому зобов'язання за договором щодо оплати продовжують свою дію. Постановою кабінету міністрів України від 03.10.2012 № 899 "Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки" у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку" суб'єкти господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку можуть здійснювати витрати, які безпосередньо пов'язані з виробництвом та реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). При цьому забороняється здійснювати витрати, зокрема, на капітальні інвестиції, до яких на сам перед відносяться витрати по поставці мкталоконструкцій за укладеним між сторонами спору договором.

В судовому засіданні 22.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО ВИРОБНИЧИЙ СОЮЗ "КОНЦЕПТУАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА", як постачальником, (далі - позивач) та українським державним підприємством "УКРХІМТРАНСАМІАК", як замовником, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 23.09.2014 № CW14.91 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача рухоме майно (далі - товар), а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами Договору.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що перехід права власності відбувається в момент 100 % поставки товару та підписання видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна вартість товару становить 8.538.987,60 грн.

Розрахунок за Договором здійснюється в безготівковій формі у гривнях, шляхом перерахування відповідачем позивачу 100 % передоплати вартості товару після підписання цього Договору та отримання рахунку-фактури (п. 4.3 Договору).

В подальшому між сторонами спору укладено додаткову угоду від 15.01.2015 № 1/ CW14.91 до Договору відповідно до якої пункти Договору викладені в такій редакції:

« 2.1 Металоконструкції повинні бути повністю поставлені постачальником замовнику протягом 280 календарних днів з дати отримання постачальником попередньої оплати відповідно до п. 4.2 Договору»

« 3.1 Загальна вартість металоконструкцій за цим Договором визначена відповідно до специфікації (Додаток № 1) та становить 9.121.906,73 грн»

« 4.1 розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі, шляхом перерахована замовником на поточний рахунок постачальника відповідних грошових сум у такому порядку:

4.1.1 Перший авансовий платіж в розмірі 8.538.987,60 грн перераховується постачальнику протягом 10 банківських днів з моменту отримання відповідного оригіналу рахунку-фактури від постачальника.

4.1.2 Сплата залишкової вартості металоконструкцій здійснюється протягом 10 банківських днів після підписання сторонами видаткової накладної та затвердження у встановленому законодавством порядку фінансового плану замовника на 2015 рік».

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 9.121.906,73 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковою накладною від 24.07.2015 № РН-0000002, яка підписана сторонами та скріплена відбитками їх печаток (засвідчена копія наявна в матеріалах справи а її оригінал оглянуто судом в судовому засіданні).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок невиконання відповідачем обов'язку зі сплати залишкової вартості товару за Договором, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором в сумі 582.919,13 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

За приписами, встановленими частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості в сумі 582.919,13 грн, сторонами спору суду не надано.

Відносно заперечень відповідача, викладених у відзиві, то вони судом відхиляються з таких підстав.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Твердження відповідача про те, що обов'язок з оплати залишкової вартості за Договором у останнього відсутній з посиланням на постанову кабінету міністрів України від 03.10.2012 № 899 "Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки" у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку" судом відхилені, оскільки порушують принципи розумності та добросовісності при виконанні взятих на себе зобов'язань за укладеним між сторонами спору Договором з урахуванням того, що вказаний Договір укладений 23.09.2014, додаткова угода - 15.01.2015, в свою чергу фінансовий план відповідача станом на момент вирішення спору по суті не затверджений ані на 2015 ані на 2014 рік, що відповідач не заперечує. Відтак, незатвердження фінансового плану відповідача не може вважатися відкладальною умовою для здійснення останнім оплати залишкової вартості товару за Договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 582.919,13 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з українського державного підприємства "УКРХІМТРАНСАМІАК" (02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15; ідентифікаційний код 31517060, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО ВИРОБНИЧИЙ СОЮЗ "КОНЦЕПТУАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА" (62370, Харківська обл., Дергачівський район, селище міського типу Солоницівка, вул. Енергетична, буд. 1-А, кв. 19; ідентифікаційний код 38509391, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 582.919 (п'ятсот вісімдесят дві тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) грн 13 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 8.743 (вісім тисяч сімсот сорок три) грн. 79 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26 лютого 2016 року

Суддя С.В. Балац