РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/214/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремжелдортранс"

про стягнення 18 208,46 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача, в режимі відеоконференції: Пиріг Е.А. (Керівник) та Григоріва О.Ю. - за довіреністю № 7/1 від 12.01.2016 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремжелдортранс" про стягнення 18 208,46 грн. боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлену продукцію згідно Договору поставки № 290/13 від 04.12.2013.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 8 167, 79 грн. - основного боргу, 4 943, 67 грн. - пені, 4 752, 52 грн. - інфляційних втрат, 339, 48 грн. - 3% річних, 1 218, 00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2016 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 03.02.2016 року.

03.02.2016 року представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явилися, представник позивача через відділ діловодства суду подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 16.02.2016.

В судове засідання 16.02.2016 представник відповідача повторно не з'явився, відзив на позов не надав, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались відповідачу на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка наявна у матеріалах справи).

У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.97р. N 02-5/289 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Провадження у справі порушено ухвалою від 06.01.2016, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Представники позивача в судовому засіданні 16.02.2016 в режимі відеоконференції підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 290/13 (далі по тексту - Договір), згідно умов якого позивач (постачальник) зобов'язався поставити та передати у власність відповідача (покупець) продукцію, зазначену у специфікації, а відповідач - прийняти продукцію та своєчасно здійснити її оплату відповідно до умов договору.

Додатком 1 до договору сторони підписали специфікацію продукції, якою передбачено поставку наступної продукції:

- кисень газоподібний ДСТУ ГОСТ 5583:2009 за ціною 69,00 грн. за 1 балон

- вуглекислота вищий сорт ДСТУ 4817:2007 за ціною 146,25 грн. за 1 балон

- аргон газоподібний вищий сорт ГОСТ 10157-79 за ціною 96,00 грн. за 1 балон

- азот газоподібний ДСТУ ГОСТ 9293:2009 за ціною 69,00 грн. за 1 балон

- ацетилен розчинений (марка Б) ГОСТ 5457-75 за ціною 366,00 грн. за 1 балон

- зварювальна газова суміш ДСТУ 180 14175:2004 за ціною 99,90 грн. за 1 балон, а також надання супутніх послуг:

- ремонт балонів для ацетилену розчинного за ціною 250,00 грн. за 1 балон

- розвантажувально-навантажувальні роботи,

- експедиційні послуги (1 ходка) за погодженням сторін.

Загальна вартість кожної партії продукції визначається у накладній, складеній постачальником у момент її поставки, та у податковій накладній (п. 3.2. Договору).

Договором передбачено, що за згодою сторін допускається поставка продукції у кредит з відстрочкою платежу до 10 банківських днів з гарантією оплати за умови, що сума заборгованості не перевищує 20 000,00 грн. (п.3.4 Договору).

Як слідує із наданих суду видаткових накладних, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи (видаткова накладна №РН-0002102 від 11.07.2014 р. на суму 3 189,60 грн.; акт здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) № ОУ-0000719 від 11.08.2014 р. на суму 48,00 грн. видаткова накладна № РН-0002328 від 30.07.2014 р. на суму 1 584,00 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000763 від 30.07.2014 р. на суму 48,00 грн. видаткова накладна № РН-0002472 від 11.08.2014 р. на суму 3 250,19 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000848 від 11.08.2014 р. на суму 48,00 грн.), в період з липня - серпня 2014 позивачем на виконання умов договору було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію та надано послуг на загальну суму 8 167, 79 грн.

Однак, як слідує із матеріалів справи, у встановлений Договором строк відповідачем не було здійснено оплати поставленої продукції, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 8 167, 79 грн.

Судом встановлено, що Договір, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 266 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України).

Однак, у встановлений строк відповідачем не було здійснено оплату продукції, на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання по договору виконав належним чином, поставив відповідачеві товар відповідно до умов Договору, тоді як відповідач у встановлений Договором строк не оплатив поставлений товар.

Відповідач жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 8 167, 79 грн. - основного боргу, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 6.3. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 4 943, 67 грн.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. Договору сторони встановили, що у разі прострочення відповідачем виконання зобов'язань щодо оплати продукції, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми боргу за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 4 943, 67 грн. є обґрунтованими, нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути на свою користь 4 752, 52 грн. - інфляційних втрат та 339, 48 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4 752, 52 грн. - інфляційних втрат та 339, 48 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремжелдортранс" (03061, м. Київ, вул. Миколи Шепелєва, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" (50106, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, буд. 28, ) 8 167 (вісім тисяч сто шістдесят сім) грн. 79 коп. - основного боргу, 4 943 (чотири тисячі дев'ятсот сорок три) грн. 67 коп. - пені, 4 752 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят дві) грн. 52 коп. - інфляційних втрат, 339 (триста тридцять дев'ять) грн. 48 коп. - 3% річних, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.02.2016 року.