ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р.Справа № 922/236/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино", м. Харків
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка", с. Дмитрівка
про стягнення 17095,58 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № б/н від 01.04.2015 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Талино" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 17095,58 грн. з яких: 8832,00 грн. основна сума боргу; 640,74 грн. пеня; 570,57 грн. 3% річних та 7052,27 грн. збитки від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач не виконав належним чином умови договору поставки засобів захисту рослин № 30/10 від 30.10.2013 р. в частині повної оплати вартості поставленого товару, що потягло за собою невиконання грошового зобов'язання відповідачем, внаслідок чого у нього виник борг у розмірі 8832,00 грн., без урахування передбачених договором штрафних санкцій.

01.03.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 10.03.2016 р. о 10:40.

Представник позивача надав заяву (вх. № 7919 від 10.03.2016 р.) про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 10.03.2016 р. за вх. № 7816, надав згідно клопотання довідку Управління Державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області № 04-26/151 від 17.02.2016 р., яка судом долучена до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач про розгляд справи у суді був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання його представник не з'явився.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

30.10.2013 р. між сторонами був укладений договір поставки засобів захисту рослин № 30/10 (надалі договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник (позивач) зобовязувався поставити та передати у власність покупця (відповідача), а покупець зобовязувався прийняти та оплатити товар - засоби захисту рослин.

Пунктом 2.1. договору було передбачено, що сума закупки товару у постачальника складає приблизно 10000,00 грн.

Згідно п. 3.1. договору загальна вартість товару за договором визначається згідно видаткових накладних постачальника.

Відповідно до п.4.1. договору поставка товару у повному обсязі здійснюється в строк до 30.11.2013 р. включно.

Пунктом 5.2. договору було передбачено, що у разі невиконання кожної із сторін зобов'язань, визначених договором, сторона, яка не виконала умови договору виплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення непоставленого в строк товару, нездійсненої оплати.

Відповідно до п.8.2. договору цій договір вступає в силу з дня підписання його сторонами та дії до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 8832,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000077 від 30.10.2013 р., довіреністю відповідача № 77 від 30.10.2013 р., товарно-транспортною накладною № РН-0000077 від 30.10.2013 р., рахунком - фактурою № СФ-0000069 від 30.10.2013 р., податковою накладною № 5 від 30.10.2013 р. та карткою рахунку: 361.

При цьому суд зазначає, що доказів сплати відповідачем позивачу вартості поставленого товару у розмірі 8832,00 грн. в матеріалах справи не міститься.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що основна сума боргу у розмірі 8832,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, враховуючи умови п.5.2. договору, перевіривши розрахунок позивача пені, суд дійшов до висновку, що сума пені у розмірі 640,74 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 570,57 грн. та збитків від інфляції у розмірі 7052,27 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 1378,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 611, 625, 628, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" (64130, Харківська область, Первомайський район, с. Дмитрівка, вул. Леніна, ідентифікаційний код 30774357, п/р 7 в АТ «ОСОБА_2 Аваль» м. Київ, МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" (61085, м. Харків, вул. Академіка Проскури, б. 9-А, кв. 27, ідентифікаційний код 38385149, п/р 5 в АТ «ОСОБА_2 Аваль» м. Київ, МФО 380805) основну суму боргу у розмірі 8832,00 грн.; пеню у розмірі 640,74 грн.; 3% річних у розмірі 570,57 грн.; збитки від інфляції у розмірі 7052,27 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3