ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016р. Справа№ 914/4125/15

За позовом: Стебницької міської лікарні, м. Стебник, Львівська область

до відповідача: Малого приватного підприємства Центр нетрадиційних і народних методів лікування Мольфар, м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення неустойки в розмірі 35 030,74 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 15.08.2014р.

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду Львівської області Стебницькою міською лікарнею подано позов до малого приватного підприємства Центр нетрадиційних і народних методів лікування Мольфар про стягнення неустойки в розмірі 35 030,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору оренди приміщення від 30.12.2009р. не повернув позивачу орендоване майно, внаслідок чого відповідачу нарахована неустойка у розмірі 35 030,74 грн. за період з 02.01.2013р. по 12.01.2015р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.12.2015р.

За клопотанням представника відповідача від 21.12.2015р. судові засіданні здійснюються за допомогою звукокозаписувального технічного засобу.

21.12.2015р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 25.01.2016р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 25.01.2016р. розгляд справи відкладено на 16.02.2016р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 22.02.2016р. розгляд справи призначено га 02.03.2016р.

В судовому засіданні 02.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує повністю з підстав зазначених в позовній заяві та письмових пояснень (вх.№ 3739/16 від 01.02.2016р.), просить позовні вимоги задоволити повністю та стягнути неустойку за користування обєктом оренди в сумі 35 030,74 грн.

Відповідач в черговий раз у судове засідання 02.03.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив. 25.01.2016р. Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№ 2570/16), доповнення до відзиву (вх.№ 2571/16) та клопотання про застосування позовної давності (вх.№ 2569/16).

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справу розглядається в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 02.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 грудня 2009 року між Стебницькою міською лікарнею (надалі орендодавець, позивач) та МПП "ЦННМЛ "Мольфар" (надалі орендар, відповідач ) було укладено Договір оренди приміщення (надалі Договір). Відповідно до п. 1 цього Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Стебник, вул. Січових Стрільців, 2, загальною площею 18,0 кв.м.

На підставі акту приймання-передачі від 01.01.2010 р. вказане нежитлове приміщення було передано орендарю.

Як вказано у п. 4.1. Договору оренди, орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок і становить 739,75 грн. на місяць. А відповідно до п. 4.2. цього Договору, орендна плата вноситься орендарем на пізніше 15 числа за поточний місяць.

Відповідно до умов п.3.1. Договору, термін оренди складає з 01.01.2010р. до 01.01.2011р.

Відповідно п.3.2. Договору при умові належного виконання своїх обовязків за цим договором орендар має переважне право, за інших рівних умов, на продовження Договору оренди на новий термін.

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.10.2014 року у справі №914/2800/14, що набрало законної сили зобовязано Мале приватне підприємство "Центр нетрадиційних і народних методів лікування «Мольфар» повернути Стебницькій міській лікарні орендоване майно за актом приймання-передачі, а саме нежитлове приміщення за адресою: м. Стебник, вул. Січових Стрільців, 2, загальною площею 18,0 кв.м. Зокрема у рішенні господарського суду Львівської області від 01.10.2014р. встановлено, що в місячний термін після закінчення дії договору орендодавець повідомив про припинення договору, то Договір оренди від 30.12.2009р., відповідно до ст. 764 ЦК України, є припиненим з 1 січня 2013 р., згідно п. 3.1. Договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі акту прийому передачі від 13.01.2015р., на виконання рішення господарського суду Львівської області від 01.10.2014р. у справі № 914/2800/14 та наказу господарського суду Львівської області від 13.10.2014р. № 0037616 у справі №914/2800/14 на примусове виконання вище вказаного рішення суду передав, а орендодавець (позивач) прийняв приміщення загальною площею 18,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Стебник, вул. Січових Стрільців, 2.

У звязку несвоєчасним поверненням майна позивач на підставі ч. 2 ст.785 ЦК України просить стягнути неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в розмірі 35 030,74 грн. за період з 02.01.2013р. по 12.01.2015р.

Доказів повної або часткової оплати заборгованості сторонами не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 ЦК України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 2 ст. 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено,у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно зі ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.10.2014 року у справі №914/2800/14 встановлено, що спірний Договір оренди від 30.12.2009р.є припиненим з 01.01.2013р.

В силу ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), мають преюдиційне значення в даній справі та не підлягає доказуванню.

Відповідно п. 5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Зазначені обставини свідчить про те, що орендар мав можливість повернути зазначене майно, але умисно цього обовязку не виконав. Належних та допустимих доказів інших відповідачем не подано.

Належних та допустимих доказів неможливості повернення майна відповідачем не надано, а судом не встановлено. Обставини справи свідчать проте, що орендоване майно до моменту його передачі орендодавцеві знаходилось у володінні і користуванні відповідача. (з врахуванням правової позиції, зазначено у Постанові ВСУ України від 19.08.2014р. у справі № 5015/4879/12).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме Актом приймання передачі від 13.01.2015р. відповідачем передано позивачу нежитлове приміщення за адресою: м. Стебник, вул. Січових Стрільців, 2, загальною площею 18,0 кв.м.

Як встановлено судом, оскільки орендарем не повернуто майно у встановлений термін, то орендодавцем в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України нарахована неустойка з розмірі 35 030,74 грн. за період з 02.01.2013р. по 12.01.2015р.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 35 030,74 грн., є обґрунтовано та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо застосування позовної давності, заявленої відповідачем суд зазначає таке.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідачем у справі заявлено заяви про застосування позовної давності (вх. №2569/16 від 25.01.2016р.

Відповідно до п.п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до п.п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки в разі невиконання останнім обов'язку щодо повернення речі. Початок перебігу позовної давності за відповідною вимогою визначається за загальним правилом частини першої статті 261 названого Кодексу (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі), а не згідно з положенням частини другої статті 786 ЦК України (з моменту повернення речі наймачем), оскільки це положення стосується вимог, зазначених у частині першій тієї ж статті 786 ЦК України, а не вимоги про стягнення згаданої неустойки; у Рішенні Конституційного Суду України від 03.07.2012 № 14-рп/2012 зі справи № 1-20/2012 також зазначено, що положення статті 786 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності в один рік застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди).

Водночас господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідна неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність.

А тому з врахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що твердження відповідача щодо спливу позовної давності є безпідставними.

Крім цього, відповідач вказує на те, що позовну заяву підписано не уповноваженою особою. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позовну заяву підписано головним лікарем Стебницької міської лікарні ОСОБА_2, який згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.01.2016р. за № 100589931 є керівником та підписантом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Судові витрати, на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства «Центр нетрадиційних і народних методів лікування «Мольфар» (82100, Львівська область, м.Дрогобич, майдан ОСОБА_2, 3, корпус А, ідент. код 22396079) на користь Стебницької міської лікарні (82172, Львівська області, м. Дрогобич, м.Стебник, вул. Січових Стрільців, 2, ідент. код 13821460) 35 030,74 грн. неустойки та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2016 року.

Суддя Коссак С.М.