ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.02.2016р. Справа № 905/3084/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Мельниченко Ю.С., судді Осадчої А.М., судді Кучерявої О.О., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування, м. Харків

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Корум Україна, м. Донецьк

про стягнення 251 923 грн. 62 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 19.01.2016р. вих.№АДМ-05/17.

від відповідача: представник не зявився

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.02.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування, м. Харків, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Корум Україна, м. Донецьк, про стягнення заборгованості за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. у сумі 171 640 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 3 460 грн. 64 коп., інфляційних втрат у сумі 29 296 грн. 66 коп. та пені у сумі 42 114 грн. 08 коп., а всього 246 511 грн. 38 коп.

Ухвалою суду від 16.11.2015р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 26.11.2015р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 15.12.2015р. господарським судом Донецької області строк розгляду спору продовжувався на 15 днів до 28.01.2016р.

За результатами автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.01.2016р. по справі №905/3084/15 було призначено судову колегію у складі: Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Осадчої А.М., Кучерявої О.О.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором щодо оплати вартості виконаних робіт. Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 530, 549, 610-612, 623-625, 887-889 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 175, 193, 199, 216-218, 220, 229-232 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 15.12.2015р., 25.01.2016р., та 29.02.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені. Разом з позовною заявою від позивача надійшло клопотання № АДМ-05/452 від 11.11.2015р. про повернення зайво сплаченої суми судового збору.

23.02.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява № АДМ-05/55 від 22.02.2016р. про забезпечення позову шляхом накладання арешту на банківський рахунок відповідача.

23.02.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява № АДМ-05/56 від 22.02.2016р. про збільшення позовних вимог у порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. у сумі 171 640 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 4 871 грн. 38 коп., інфляційних втрат у сумі 33 298 грн. 16 коп. та пені у сумі 42 114 грн. 08 коп., а всього 251 923 грн. 62 коп.

Суд розглядає справу з урахуванням наданої заяви.

Відповідач у свою чергу про судові засідання 26.11.2015р., 15.12.2015р., 12.01.2016р., 25.01.2016р. та 25.02.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать розміщені 28.12.2015р., 15.01.2016р. та 18.02.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством Торгова компанія Гірничі машини (далі замовник) та Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування (далі виконавець) був укладений договір № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. (далі за текстом Договір), за умовами якого замовник доручає та зобовязується оплатити у відповідності з п.2 договору, а виконавець приймає на себе зобовязання розробити та узгодити в експертизах та дозвільних органах всіх рівнів за довіреністю від імені замовника проектно-кошторисну документацію «Реконструкція цеху №8 на ТОВ «Гірничі машини-ДрМЗ», Донецька область, м. Дружківка, вул. Леніна, 7», стадія «П», згідно ДБН А.2.2-3:2012 (далі Проект).

Відповідно до п.2.1. договору, в редакції погодженій сторонами додатковою угодою №1 до договору від 12.06.2014р., загальна вартість робіт по розробці проектної документації складає у відповідності з протоколом угоди про договірну ціну на створення науково-технічної (проектної) продукції (додаток №1) і кошторисом № 1 (додаток №3), складає 469 564 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20 % - 78 260 грн. 67 коп.

Як визначено п. 2.2. договору, в редакції погодженій сторонами додатковою угодою №1 до договору від 12.06.2014р., оплата робіт за договором проводиться в національній валюті України в наступному порядку:

2.2.1. Передоплата на поточний рахунок виконавця протягом 5-ти банківських днів після підписання договору та отримання рахунку від виконавця в сумі 171 640 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20 % - 28 606 грн. 67 коп.

2.2.2. Оплата на поточний рахунок Виконавця в сумі 15 336 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20 % - 2 556 грн. 00 коп. протягом 10-ти банківських днів після підписання додаткової угоди №1.

2.2.3. Оплата на поточний рахунок Виконавця в сумі 171 640 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20 % - 28 606 грн. 67 коп. протягом 15-ти банківських днів після передачі виконаної у відповідності с завданням на проектування (додаток №7), та у відповідності з нормами та правилами, згідно діючого Законодавства України, підписаного обома сторонами акту приймання-передачі документації по проекту та отримання рахунку від Виконавця.

2.2.4. Оплата на поточний рахунок Виконавця в сумі 110 948 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 20 % - 18 491 грн. 33 коп. протягом 15-ти банківських днів після проходження та узгодження від імені Замовника експертизи, отримання позитивного експертного висновку по проекту, розробленому Виконавцем та отримання рахунка від Виконавця.

Згідно з п. 11.1, договір вступає у дію з дати підписання договора обома сторонами та діє до повного виконання сторонами зобовязань по договору.

22.01.2014 року Приватне акціонерне товариство Торгова компанія Гірничі машини змінило найменування на Приватне акціонерне товариство Корум Україна, про що свідчить повідомлення про зміну найменування та реквізитів вих.№0859 від 26.03.2014р., отримане Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування 27.03.2014р.

Замовником, на виконання умов договору та на підставі рахунку фактури № СФ-0000054 від 23.12.2013р. шляхом безготівкового переказу було здійснено передоплату у сумі 171 640 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача від 27.12.2013р.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. на загальну суму 363 264 грн. 00 коп. підтверджується наступними актами:

- акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.07.2014р. по договору № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. на суму 298 800 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 49 800 грн. 00 коп.;

- акт приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2015р. по договору № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. та додатковій угоді №1 від 12.06.2014р. на суму 64 464 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 10 744 грн. 00 коп.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Граничним строком оплати 15 336 грн. 00 коп., згідно п. 2.2.2. договору є 26.06.2014р.

Граничним строком оплати 171 640 грн. 00 коп., згідно п. 2.2.3. договору, за актом приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2015р. є 20.03.2015р.

На підставі листа № 1489 від 16.07.2014р. Приватного акціонерного товариства Корум Україна, оплата в сумі 8 270 грн. 40 коп. була віднесена позивачем на рахунок оплати авансу згідно п.2.2.2. додаткової угоди №1 від 23.04.2014р. до Договору № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. Даний лист був отриманий Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування 30.07.2014р., про що свідчить відповідна відмітка на листі.

Відповідачем, в якості сплати вартості виконаних робіт на користь підрядника були перераховані грошові кошти на загальну суму 178 705 грн. 60 коп. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується наступними банківськими виписками з особового рахунку позивача та платіжними дорученнями:

- виписка по особовому рахунку за 27.12.2013р., передоплата по рахунку фактурі № СФ-0000054 від 23.12.2013р. на суму 171 640 грн. 00 коп.;

- виписка по особовому рахунку за 01.09.2014р., оплата на суму 7 065 грн. 60 коп.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія щодо заборгованості Приватного акціонерного товариства Корум Україна перед Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р., яка була отримана позивачем 06.05.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, судом встановлено, що замовником станом на час розгляду справи залишилось не оплаченими 171 640 грн. 00 коп., згідно умов п.2.2.3 договору, а 15 336 грн. 00 коп. оплачено з порушенням строків визначених у п.2.2.2. договору.

Проаналізувавши укладений сторонами договір № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних робіт, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 887 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено п. 2.2.3. договору, протягом 15-ти банківських днів після передачі виконаної у відповідності с завданням на проектування (додаток №7), та у відповідності з нормами та правилами, згідно діючого Законодавства України, підписаного обома сторонами акту приймання-передачі документації по проекту та отримання рахунку від Виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, тобто до 20.03.2015р. включно. Вказане призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. у сумі 171 640 грн. 00 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4 871 грн. 38 коп., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що фактично розмір 3% річних складає 4 871 грн. 38 коп., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості робіт у розмірі 33 298 грн. 16 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

На підставі цього суд зробив власний розрахунок інфляційних втрат обчислених:

- за п.2.2.2. договору на суму 15 336 грн. 00 коп. інфляційні втрати не нараховувались оскільки період нарахування становить менше одного місяця;

- за п.2.2.2. договору на суму 7 065 грн. 60 коп. за серпень 2014р. у розмірі 56 грн. 52 коп.;

- за п.2.2.3. договору на суму 171 640 грн. 00 коп. за період з квітня 2015р. по січень 2016р. у розмірі 34 692 грн. 87 коп.

Фактично розмір інфляційних втрат дорівнює 34 749 грн. 39 коп. на підставі чого позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 33 298 грн. 16 коп. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню на суму 42 114 грн. 08 коп., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 4.4. договору, в разі порушення замовником строків оплати, згідно п. 2.2. договору, замовник оплачує виконавцю пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочки.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача суд дійшов висновку, що він є арифметично не вірним, на підставі чого суд зробив власний розрахунок пені. Фактично розмір пені становить:

- за п.2.2.2. договору на суму 15 336 грн. 00 коп. за період з 27.06.2014р. по 29.07.2014р. у розмірі 296 грн. 22 коп.;

- за п.2.2.2. договору на суму 7 065 грн. 60 коп. за період з 30.07.2014р. по 31.08.2014р. у розмірі 159 грн. 70 коп.;

- за п.2.2.3. договору на суму 171 640 грн. 00 коп. за період з 21.03.2015р. по 15.08.2015р. у розмірі 41 757 грн. 90 коп.

Загальний розмір пені становить 42 213 грн. 82 коп.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 42 114 грн. 08 коп. підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Згідно ст.66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявленням вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязанням). Однак, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Приписами ст.67 ГПК України передбачено вичерпний перелік засобів забезпечення позову, зокрема, серед інших заходів забезпечення позову, передбачено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Позивачем жодними доказами не підтверджена наявність дій відповідача, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання).

Оцінюючи доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір, нормами якого визначені правові засади справляння судового збору, передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. За подання заяви про забезпечення позовної заяви ставка судового збору визначена у розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1218 гривень.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

У прохальній частині позовної заяви, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, Державне підприємство Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування просив стягнути з Приватного акціонерного товариства Корум Україна заборгованість за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. у сумі 171 640 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 4 871 грн. 38 коп., інфляційних втрат у сумі 33 298 грн. 16 коп. та пені у сумі 42 114 грн. 08 коп., а всього 251 923 грн. 62 коп.

При поданні позовної заяви Державним підприємством Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування в якості підтвердження сплати судового збору було надано платіжне доручення № 342 від 14.08.2015р. на суму 8 811 грн. 77 коп.

При подані даного позову розмір судового збору фактично становить 3 778 грн. 85 коп.

При подані заяви про забезпечення позову розмір судового збору фактично становить 689 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Враховуючи вищевикладені обставини та клопотання позивача, про повернення надмірно сплаченого судового збору буде зазначено в ухвалі.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на позивача.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 610, 612, 615, 625, 629, 887 Цивільного кодексу України, ч. 1, 7 ст. 193, ч.3 ст.203, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, 43, 49, 66, 67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Корум Україна (, місцезнаходження 83005, місто Донецьк, вулиця Івана Ткаченка, будинок 189) на користь Державного підприємства Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування (, місцезнаходження 61068, м. Харків, проспект Московський, будинок 151) заборгованість за договором № 428-13У/66-131 на виконання проектних робіт від 20.12.2013р. у сумі 171 640 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 4 871 грн. 38 коп., інфляційних втрат у сумі 33 298 грн. 16 коп. та пені у сумі 42 114 грн. 08 коп., та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 778 грн. 85 коп.

Відмовити в задоволенні заяви Державного підприємства Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування про забезпечення позову.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 29.02.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2016р.

Головуючий суддя Ю.С. Мельниченко

Суддя А.М. Осадча

Суддя О.О. Кучерява