РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/1126/16

За позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 56 612, 40 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Кравчук Л.О.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" стягнення 56 612,40 грн. за договором про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р., з яких: основна заборгованість становить - 51 137,12 грн., пеня - 3 569,38 грн., 3% річних - 441,96 грн., інфляційні втрати - 1 473,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/1126/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адреси відповідача та отримана представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на поштовому повідомленні.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.02.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2008 р. між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" укладено договір про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W VOL LCK0465/011208, за умовами якого відповідач передає, а позивач приймає на утримання та обслуговування телекомунікаційне обладнання відповідача згідно з його переліку та місць утримання, які зазначені в додатку №1 та додатку №2 до цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1.2 договору, перелік та дата передачі позивачу конкретного обладнання та утримання з обслуговування позивачу зазначається сторонами в акті (актах) прийому - передачі обладнання на обслуговування (акт готовності), що є підставою для визначення початку надання виконавцем послуг щодо конкретного обладнання.

Відповідно до п.3.1. договору, вартість послуг, що надаються позивачем відповідачу за цим договором, вказується сторонами в додатку №1 до договору.

Згідно з п.3.4. договору щомісячно, до 10-го числа місяця, наступного за звітним (місяцем оплати) позивач надає відповідачу два примірники акту здачі-приймання наданих послуг, що підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п.3.5. договору, послуги оплачуються відповідачем на підставі акту здачі-приймання наданих послуг і рахунку на оплату послуг протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг та отримання відповідного рахунку.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку несвоєчасної оплати за послуги, що сталася з вини відповідача, він сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної ставки рефінансування НБУ, що діяла у період,за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більш ніж 10 % від розміру місячної вартості за послуги.

Відповідно п.7.1. договору, строк його дії - з дати укладання до 01 вересня 2011 р. з можливістю подальшої пролонгації. За місяць до закінчення строку дії договору сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов договору повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблене, договір вважається продовженим на кожний наступний аналогічний попередньому термін.

01.12.2008 р. сторони підписали додаток №1 до договору № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р., в якому визначили найменування обладнання, місце утримання обладнання та вартість послуг за місяць.

01.12.2008 р. сторони підписали додаток №2 до договору № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р., в якому визначили розміщення обладнання базової станції відповідача.

У відповідності до підписаного обома сторонами акту готовності до договору № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р. виконавцем підготовлені, а замовником погоджено як прийняте для розміщення обладнання стільникового зв'язку замовника, а саме: контейнер, телекомунікаційне обладнання Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" в кількості один комплект, на умовах, зазначених в договорі, з наступним місцем утримання обладнання згідно додатку до договору.

30.03.2009 р. сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №О-01/W VOL LCK0465/011208 про надання послуг з обслуговування обладнання від 01.12.2008 р., відповідно до якої додаток №1 до договору викладено в наступній редакції: загальна щомісячна плата за надання виконавцем обумовлених договором послуг складає (без вартості спожитої електроенергії) - 2550,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 425,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору за період з 01.03.2015 р. по 31.12.2015 р. надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 51 137,12 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами здачі-приймання робіт за договором № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати послуг, отриманих за договором № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 51 137,12 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Виходячи із умов договору № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р. приймаючи до уваги терміни оплати наданих позивачем послуг, суд дійшов висновку, що строк оплати отриманих відповідачем послуг є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, правом надання відзиву не скористався, доказів належного виконання зобов'язань за договором № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р. щодо оплати наданих послуг не надав, заперечень щодо отримання таких послуг не навів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № О-01/W VOL LCK0465/011208 від 01.12.2008 р., а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51 137,12 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 441,96 грн. - 3 % річних, 1 473,94 грн. - інфляційних втрат та 3 569,38 грн. - пені.

В силу положень ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку позивача за загальний період з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожний період, розмір пені становить 3 569,38 грн., 3 % річних - 441,96 грн. та 1 473,94 грн. - інфляційних втрат.

Розрахунок позивача перевірено судом та встановлено, що заявлені до стягнення суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат не перевищують розрахунок суду та розраховані арифметично вірно.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Державного комунального підприємства "Луцьктепло" задовольнити.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.7, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ) заборгованість у розмірі 51 137,12 (п'ятдесят одна тисяча сто тридцять сім грн. 12 коп.) грн., 441,96 (чотириста сорок одна грн. 96 коп.) грн. - 3 % річних, 1 473,94 (одна тисяча чотириста сімдесят три грн. 94 коп.) грн. - інфляційних втрат, 3 569,38 (три тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять грн. 38 коп.) грн. - пені та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.02. 2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.