ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016р. Справа№ 914/4447/15

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, м. Львів

про стягнення 226 874, 14 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розясненно.

Розглядається справа за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення 226 874, 14 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.12.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.01.2016 року.

В судових засіданнях оголошувалася перерва.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - відповідач) про стягнення 226 874, 14 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.07.2009 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7253-9 (надалі - договір).

Згідно п.1.1. договору, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 108,7 кв.м., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху, що позначені в технічній документації під літерами 1-1, 1-2, 1- 3, 1-4, 1- 5, 1- 6, 1- 7, 1-8, 1- 9, 1-10, 1- 11, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9.

Термін дії договору, визначено на 5 років з 31.07.2009 року до 31 липня 2014 року включно (п.4.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, орендодавець зобовязується передати орендарю в оренду обєкт оренди згідно із цим договором та актом приймання-передачі. Проте, акт приймання-передачі за цим договором між сторонами не складався, так як обєкт оренди фактично знаходився у користуванні орендаря за попереднім договором оренди.

Відповідно до наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 08.07.2011 р. №29-С частина орендованих приміщень (65,3 кв.м.) була надана в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю Трикотекс, згодом, 25.06.2012 р. ця частина приміщення була викуплена суборендарем за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.06.2012 р. № 2764.

Таким чином, з цього моменту фактична площа приміщень, використовуваних відповідачем складала 43, 4 кв.м.

10.10.2012 р. відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив нараховувати орендну плату не за встановлену в договорі площу, а за фактично використовувану, тобто 43, 3 кв.м.

Згідно пункту 4.8. договору, чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

15.08.2014 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у зв»язку із закінченням терміну дії договору.

Згідно пунктів 9.1.-9.5. договору, повернення орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Обєкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1. цього договору. При передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Обєкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Відповідач повернув позивачу нежитлові приміщення лише 03.07.2015 р., про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Таким чином, у звязку з несвоєчасним поверненням відповідачем позивачу майна, останній нарахував відповідачу з 01.08.2014 р. по 03.07.2015 р. неустойку в розмірі 226 874, 14 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що ним 20.08.2014 р. було отримано від позивача повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору. Крім того, у вказаному листі зазначено, що протягом 15 днів відповідач зобовязаний звернутися в управління з відповідною заявою та документами для продовження договору оренди. Однак, ще 28.07.2014 р. (до моменту закінчення строку дії договору) відповідач звернувся до позивача із заявою та пакетом документів для прийняття рішення про продовження дії договору оренди.

Листом від 19.02.2015 р. № 2302-535 позивач повідомив відповідача про те, що його заява про прийняття рішення щодо продовження дії договору розглянута на засіданні комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова та про те, що управлінням підготовлено проект ухвали Львівської міської ради про надання в оренду орендованих відповідачем приміщень. Вказаний проект ухвали був розглянутий на сесії Львівської міської ради, в результаті чого 03.07.2015 р. між сторонами був укладений новий договір оренди № 9676.

Таким чином, відповідач користувався приміщенням до укладення нового договору оренди на умовах попереднього договору, позивач до кінця 2014 р. виставляв рахунки за фактичне користування приміщенням і відповідач їх оплачував, однак оплата останнім здійснювалася пропорційно до фактично використовуваної ним площі. У 2015 р., за період фактичного користування приміщенням, позивач почав виставляти рахунки з оплати неустойки, які відповідач вважав безпідставними, тому їх оплату не здійснював.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, що 31.07.2009 року між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7253-9. Згідно п.1.1. договору, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 108,7 кв.м., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху, що позначені в технічній документації під літерами 1-1, 1-2, 1- 3, 1-4, 1- 5, 1- 6, 1- 7, 1-8, 1- 9, 1-10, 1- 11, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 9.

Термін дії договору, визначено на 5 років з 31.07.2009 року до 31 липня 2014 року включно (п.4.1. договору).

Згідно п.4.3. договору, у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Згідно пункту 4.8. договору чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

15.08.2014 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору. Крім того, у повідомленні, зазначено, що протягом 15 днів відповідач зобовязаний звернутися в управління «Дозвільний офіс» з відповідною заявою та документами згідно переліку, передбаченому у рішенні від 30.12.2011 р. № 1096 «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надає управління комунальної власності департаменту економічної політики через управління «Дозвільний офіс» для продовження договору оренди.

Відповідач завчасно, 28.07.2014 р. звернувся до позивача із заявою та пакетом документів для прийняття рішення про продовження дії договору оренди.

Листом від 19.02.2015 р. № 2302-535 позивач повідомив відповідача про те, що його заява про прийняття рішення щодо продовження дії договору розглянута на засіданні комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова та про те, що управлінням підготовлено проект ухвали Львівської міської ради про надання в оренду орендованих відповідачем приміщень, про прийняття якої відповідача буде повідомлено до 30.04.2015 р. Вказаний проект ухвали був розглянутий на сесії Львівської міської ради, в результаті чого 03.07.2015 р. між сторонами був укладений новий договір оренди № 9676.

Частиною 1 ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна встановлено, що в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно положень ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду стало несвоєчасне повернення відповідачем позивачу майна, у звязку з чим, як вбачається із довідки про заборгованість відповідача, останнім було нараховано відповідачу з 01.08.2014 р. по 03.07.2015 р. неустойку в розмірі 226 874, 14 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з того, що після закінчення дії строку договору № Г-7253-9, позивачем не ставилася вимога до відповідача про повернення обєкту оренди, оскільки у повідомленні від 15.08.2014 р. № 2302-вих-2361, позивач зобовязував відповідача подати протягом встановленого строку пакет документів для переукладення договору і лише у випадку ненадання чи несвоєчасного надання документів звільнити орендовані приміщення. Необхідні документи для переукладення договору були надані відповідачем своєчасно, що не заперечується позивачем, в результаті чого 03.07.2015 р. між сторонами був укладений новий договір оренди № 9676.

Таким чином, відповідач користувався приміщеннями до укладення нового договору оренди на умовах попереднього договору, у звязку в чим позивачем в проміжок часу з 01.08.2014 р. по 31.12.2014 р. нараховувалася відповідачу плата за фактичне використання приміщення, що підтверджується копіями рахунків, які долучені до матеріалів справи. Вказані рахунки відповідач сплачував пропорційно до фактично використовуваної ним площі, що не заперечується позивачем.

З січня 2015 р. по 03.07.2015 р. позивач почав нараховувати відповідачу неустойку та виставляти рахунки на її оплату, однак таке нарахування неустойки суд вважає безпідставним, оскільки підстави передбачені ч. 2 ст. 785 ЦК України для нарахування позивачем відповідачу неустойки відсутні. Відтак, позивач повинен був нараховувати відповідачу з 01.08.2014 р. по 03.07.2015 р. плату за фактичне користування приміщенням у розмірі, пропорційному до фактично використовуваної відповідачем площі. Таким чином, виходячи із розміру плати за фактичне користування приміщенням (пропорційно до фактично використовуваної площі), яку відповідач повинен був сплачувати з 01.08.2014 р. по 03.07.2015 р., враховуючи що протягом серпня 2014 р. січня 2015 р. відповідачем частково сплачувалася вказана плата, розмір заборгованості з оплати за фактичне користування приміщенням, що розрахована на підставі матеріалів, долучених позивачем до матеріалів справи, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 61 738, 85 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79019, м. Львів, вул. Липинського, буд. 44, ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму в розмірі 62 070, 30 грн., з яких:

- 61 738, 85 грн. заборгованості;

- 331, 45 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 09.03.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.