ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 лютого 2016 р. Справа № 918/101/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Костопількомуенергія"

про стягнення в сумі 58 779,17 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 14-182 від 15.07.2014 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. від 22.02.2016 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства про стягнення в сумі 58 779,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

10.12.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 1827/14-БО-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2014 року відповідачу природний газ на загальну суму 3 568 693,51 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу.

Відповідач свій обовязок совєчасно не виконав, у зв'язку з чим позивач нарахував 18 767,32 грн. пені, 38 613,32 грн. інфляційних та 1 398,53 грн. 3% річних.

У матеріально-правове обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 29.02.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 1827/14-БО-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

За п. 11.1. договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1.2. договору зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 31.01.2014 року, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ в обсягом до 1 390,0 тис.куб.м.: січень - 310; лютий - 250; березень - 220; квітень - 60; жовтень - 70; листопад - 200; грудень - 280.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем протягом січня-грудня 2014 року на виконання умов договору поставлено відповідачу газ в обсязі722,093 тис. куб.м. на загальну суму 3 568 693,51 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року на суму 580 555,88 грн., від 28.02.2014 року на суму 490 656,25 грн., від 31.03.2014 року на суму 338 304,59 грн., від 30.04.2014 року на суму 86 028,15 грн., від 31.10.2014 року на суму 228 111,11 грн., від 30.11.2014 року на суму 701 261,93 грн., від 25.12.2014 року на суму 782 490,96 грн., від 31.12.2014 року на суму 361 284,64 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.2. договору, до якого додатковими угодами № 1 від 31.01.2014 року, № 2 від 22.04.2014 року, № 3 від 19.05.2014 року, № 4 від 13.06.2014 року, № 5 від 08.09.2014 року, № 6 від 18.11.2014 року, № 7 від 09.12.2014 року, вносилися зміни, ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 900,00 грн. без врахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ - 7 661,64 грн.

За п.п. 6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні покупцем вимог, передбачених п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач свій обов'язок щодо оплати поставленого природного газу виконав несвоєчасно.

Як встановлено ч. 1. ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних, встановив таке.

29.12.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управління Костопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 підприємством "Костопількомуненергія", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір № 1652/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік").

Предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 (п. 1 договору).

Згідно з п. 9 договору сторона шоста (відповідач) перераховує на рахунок останньої сторони (позивача) кошти в сумі 300 000,00 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 10.12.2013 року № 1827/14-БО-28 в сумі 300 000,00 грн., у тому числі ПДВ 50 000,00 грн.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 15 договору).

Відповідно до підп. 2 п. 12 договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У п. 17 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Зі змісту договору про організацію взаєморозрахунків судом не встановлено, що останній містить строк його виконання.

У силу вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів виставлення відповідачу вимог в матеріалах справи немає.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що на виконання зазначеного договору заборгованість в розмірі 300 000,00 грн., що виникла на підставі договору № 1827/14-БО-28 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 року, погашена в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення № 2242 від 30.12.2014 року.

Отже, підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобовязання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пені, відсутні, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пені необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено судом, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань і підстав для інших грошових вимог.

У силу вимог ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 604 ЦК України).

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних є необґрунтованими, а отже в їх задоволенні належить відмовити.

Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України у справах № 3-101гс14, № 3-102гс14, № 3-105гс14 від 09.09.2014 року, № 3-111гс14 від 16.09.2014 року, № 3-119гс14 від 23.09.2014 року, № 3-114гс14 від 30.09.2014 року, № 3-883гс15 від 07.10.2015 року тощо.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.02.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.