ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.02.2016 Справа № 905/3641/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Осадчої А.М.

за участю секретаря судового засідання Щитової Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Важкопромелектропроект", м. Харків

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 109 041,00 грн. та пені у розмірі 49 432,77 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність від 05.01.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №17/66 від 19.11.2015року

СУТЬ СПРАВИ:

22.12.2015р. Публічне акціонерне товариство "Важкопромелектропроект", м. Харків (далі ПАТ "Важкопромелектропроект") звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецька область (далі ПАТ "Енергомашспецсталь") з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі в сумі 109 041,00 грн. та пені у розмірі 49 432,77 грн.

Ухвалою господарського суду від 24.12.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі №905/3641/15. Розгляд справи відкладався.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі укладених договорів підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року з урахуванням додаткової угоди №11 від 22.02.2013року, №Х-011-2445 від 01.09.2011року позивачем належним чином виконані роботи повязані з реконструкцією електросталеплавильного цеху, сторонами підписані акти здачі приймання робіт, однак, у порушення умов договору частково вартість робіт в сумі 109 041,00 грн. за актами №11 та №60 відповідачем не оплачена, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договорів підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року, №Х-011-2445 від 01.09.2011року, додаткової угоди №11 від 22.02.2013року, календарного плану, кошторису, актів виконаних робіт, додатків до них, виконавчих кошторисів, технічного завдання, претензій №Х-1-07/196 від 22.09.2015року, №Х-1-07/197 від 22.09.2015року, повідомлень про вручення поштового відправлення, листів №Х1-07/341 від 05.11.2014року, №Х-1-07/55 від 24.02.2015року, №Х-1-07/306 від 01.12.2015року, №Х-1-07/122 від 10.06.2013року, №Х-1-05192 від 29.11.2012року, №ТПЕП/ЄМСС АД 21/26-3518 від 20.08.2013року, рахунків на оплату, виписок з банківського рахунку, актів звірки, Статуту підприємства, виписки з ЄДРПОУ, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, наказу №41-к від 30.09.2015року.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 525, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 7, 20, 173, 174 Господарського кодексу України (далі- ГК України), ст. 1, 2, 12, 54, 61, 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У письмових поясненнях, які отримані судом 11.01.2016року, позивач вказує, що факт отримання рахунку на оплату №79 від 10.06.2013року за актом №11 за договором №Х-01-4714 від 19.01.2009року підтверджується листом №Х-1-07/122 від 10.06.2013року, який отриманий відповідачем, оскільки наявна відповідь на лист №ТПЕП/ЄМСС АД 21/26-3518 від 20.08.2013року, зобовязання по оплаті акту настало через 10 днів робочих днів з дня підписання акту. Строк виконання грошового зобовязання за актом №60 за договором №Х-011-2445 від 01.09.2011року настав через 10 робочих днів з дня підписання акту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, визнав наявність договірних відносин між сторонами, факту виконання робіт за договорами, проте, вважає, що за договором №Х-01-4714 від 19.01.2009року строк оплати робіт не настав внаслідок ненадання позивачем у порушення п.2.4 договору платіжної вимоги-доручення (рахунку на оплату); роботи, які виконані за договором №Х-011-2445 від 01.09.2011року за актом №60 сплачені у повному обсязі платіжними дорученнями №6913 від 13.11.2013року, №77067 від 07.03.2014року; №3255 від 20.02.2015року, заборгованість за вказаним актом відсутня. Відповідач, виходячи з доводів відзиву, вважає, що відсутні правові підстави для стягнення пені, строк її нарахування не відповідає приписам п.6 ст.232 ГК України.

Крім того, у тексті відзиву та у окремій заяві, яка додана до відзиву, відповідач просить застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності, що передбачений ч.2 ст.258 ЦК України.

На підтвердження заперечень, що викладені у відзиві, відповідач надав суду належним чином засвідчені копії вищезазначених платіжних доручень, свідоцтва про державну реєстрацію А00№608386, витягу з ЄДРПОУ щодо відповідача.

24.02.2016року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог у порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить стягнути суму основного боргу в розмірі 109041,00 грн., пеню в сумі 9259,57грн., пеня нарахована останнім за період з 28.08.2013року по 24.02.2014року на суму 78954,00грн. (загальна вартість робіт за актом №11); за період з 24.12.2012року по 23.06.2013року на суму 54903,00грн. (загальна вартість робіт за актом №60) - виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ України за кожний день прострочки виконання зобовязання по оплаті виконаних робіт.

Примірник заяви отримав уповноважений представник відповідача у судовому засіданні 24.02.2016року.

Дана заява судом прийнята, суд розглядає позовні вимоги з її урахуванням.

08.02.2016року ПАТ "Енергомашспецсталь" звернулось до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі згідно приписів ст.79 ГПК України до розгляду справи №905/262/16, предметом позову якої є визнання недійсним договору №Х-01-4714 від 19.01.2009року. Відповідач вважає, що при розгляді означеної справи будуть встановлені факти, які мають значення для правильного розгляду спору про стягнення заборгованості за вказаним договором, що є предметом розгляду у справі №905/3641/15. На підтвердження доводів клопотання відповідач надав належним чином засвідчені копії позовної заяви, клопотання про уточнення позовних вимог, ухвали про порушення провадження у справі №905/262/16 від 21.01.2016року.

У судове засідання 24.02.2016р. представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, наполягав на їх задоволенні, повідомив, що вважає строк позовної давності відносно вимог про стягнення пені таким, що перервався підписанням актів звірки та направленням для підписання актів звірки на адресу відповідача. Крім того, позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі внаслідок його безпідставності.

У судове засідання 24.02.2016р. представник відповідача зявився, заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав визначених у відзиві та просив застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності, вважає, що вказаний строк не переривався, наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі №905/3641/15 до вирішення спору у справі №905/262/16 про визнання недійсним договору №Х-01-4714 від 19.01.2009року суд відмовляє у його задоволенні виходячи з наступного.

Частина 1 статті 79 ГПК України передбачає, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як передбачено пунктом 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Тобто, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Предмет позовних вимог у справі №905/3641/15 стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання грошових зобовязань за договорами підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року, №Х-011-2445 від 01.09.2011року. У справі №905/262/16 розглядаються вимоги щодо визнання договору підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року недійсним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, в силу якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено у п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ) ).

Зазначеною нормою передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, перевіряє правомірність цього договору. Відповідачем не доведено неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Суд в силу приписів ст. 83 ГПК України у разі наявності підстав передбачених законом має право визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині, що унеможливлює зупинення провадження у справі.

Суд приймає до уваги, що у межах справи №905/262/16 ставиться питання виключно недійсності одного договору, тоді як у справі на підставі ст.58 ГПК України розглядаються обєднані позовні вимоги за двома договорами.

Крім того, 16.02.2016року господарським судом Донецької області прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у справі №905/262/16 про визнання недійсним договору підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року.

З огляду на викладене, необґрунтоване зупинення провадження у справі призвело б до затягування строків розгляду справи та порушення положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997року, щодо фактичного розгляду справи упродовж розумного строку.

Дослідивши представлені сторонами в порядку статті 43 ГПК України докази, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

За приписами ст.58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

19.01.2009року між Відкритим акціонерним товариством "Важкопромелектропроект", яке у подальшому у відповідності з приписами Закону України «Про акціонерні товариства» змінило найменування на ПАТ "Важкопромелектропроект" (Виконавець) та Відкритим акціонерним товариством "Енергомашспецсталь", яке у подальшому змінило з тих же підстав найменування на ПАТ "Енергомашспецсталь" (Замовник) укладено договір № Х-01-4714, згідно п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виконати: ПАТ "Енергомашспецсталь".Реконструкція електросталеплавильного цеху. Високовольтне електропостачання І черга. Робоча документація.

Згідно п. 7.3 договору сторонами договору підписані додаткові угоди №1-№11 до нього.

Зокрема, 22.02.2013року сторонами договору укладена додаткова угода №11 до останнього, в п.1 в звязку із зростанням обсягу робіт (вих.№ТПЕП/ЕМСС/АД/21/1 від 22.01.2013року) сторони прийшли до спільної угоди про виконання робіт по етапу №20 календарного плану робіт №7 до договору у урахуванням додаткових угод №1-11 до нього: ФКУ-35кВТ(СТК-70/38,5). Креслення, специфікації, кошторис.

Вартість робіт по етапу №20 складає 65795,00грн., крім того, ПДВ 13159,00грн., всього 78954,00грн.(п.2 додаткової угоди)

Вартість робіт по договору з урахуванням додаткової угоди складає 1807261,44грн, включаючи ПДВ 301210,24грн.(п.3 додаткової угоди).

Договір та додаткову угоду до нього підписано уповноваженими представниками сторін, підписи представників сторін скріплені печатками підприємств. Рішенням господарського суду Донецької області від 16.02.2016року у справі №905/262/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання договору №Х-01-4714 від 19.01.2009року недійсним.

Строк дії договору встановлено сторонами у розділі 6 договору, а саме: договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, крім положень розділу 4 договору, які діють невизначений термін.

Перелік робіт, що підлягають оформленню і здачі Виконавцем Замовнику на окремих етапах виконання і по закінченню договору, визначається Календарним планом робіт, що є невідємною частиною цього договору(п.3.1 договору).

Згідно п.4 додаткової угоди №11 Календарний план, що додається до додаткової угоди, є невідємною частиною договору і визначає зміст і терміни виконання робіт(етапів робіт) за договором. Попередній Календарний план до договору вважається таким, що втратив чинність.

Сторонами договору підписано Календарний план №7 до договору № Х-01-4714 від 19.01.2009року з урахуванням додаткових угод №1-№11 до нього, копія якого міститься в матеріалах справи.

Також суду надано кошторис №1 до додаткової угоди №11 від 22.02.2013року, технічне завдання.

Як передбачено сторонами у п.3.2 договору після завершення роботи (етапу роботи) Виконавець подає Замовнику акт здачі приймання виконаних робіт. За наступами розгляду результатів робіт (етапів робіт) Замовник підписує акт здачі приймання роботи (етапу роботи).

При цьому, як визначено у п.3.2, якщо при прийнятті роботи(етапу роботи) виявляється невідповідність виконаної роботи (етапу роботи) завданню Замовника, згідно з яким виконується робота, сторонами складається акт з переліком необхідних доробок Виконавцем без додаткової оплати.

Листом №Х-1-07/122 від 10.06.2013року позивач направив для підписання акт №11 до договору № Х-01-4714 від 19.01.2009року по етапу 1.20. В якості додатків до листа надано акт №11 у 2 примірниках та рахунок на оплату №79.

Листом №ТПЕП/ЄМСС АД 21/26-3518 від 20.08.2013року ПАТ "Енергомашспецсталь" повернуло підписаний акт №11 від 13.08.2013року.

Таким чином, 13.08.2013року між сторонами договору підписано акт №11, згідно якого відповідачем прийняті виконані роботи: ПАТ "Енергомашспецсталь". Реконструкція електросталеплавильного цеху. Високовольтне електропостачання І черга. Робоча документація 1.20 ФКУ-35кВТ(СТК-70/38,5). Креслення, специфікації, кошторис.

В акті встановлено, що роботи виконані у повному обсязі і задовольняють вимогам договору, сторони претензій до термінів, кількості та якості робіт не мають, сума яка належить до оплати, складає 78954,00грн.

Зазначений вище акт підписано уповноваженими представниками сторін за відсутності заперечень стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, скріплено печатками підприємств.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виявлення недоліків у виконанні робіт.

Виходячи з викладеного, підписаний між сторонами акт є належним та допустимим доказом факту виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за вказаним договором.

Як передбачено в п.2.2 договору оплата виконується поетапно з авансовим платежем у розмірі 30% від загальної вартості робіт.

Термін оплати авансового платежу 10 робочих днів з дня направлення Замовнику платіжної вимоги-доручення(рахунку)Виконавця. Термін розрахунку за виконані роботи 10 робочих днів з дня направлення Замовнику платіжної вимоги-доручення (рахунку) Виконавця, яка виписується на підставі підписаного акту здачі-приймання виконаних робіт. Платіжна вимога доручення (рахунок) надсилається за вибором Виконавця: або шляхом направлення її Замовнику поштою (рекомендованим листом)на адресу, зазначену в п.7.6 цього договору, або нарочним за цією ж адресою.(п.2.4 договору).

Таким чином, сторони у п.2.4 договору ототожнюють поняття рахунку та платіжної вимоги-доручення, як документів, що інформують особу, у якої існують зобов'язання по його сплаті про суму до сплати, розрахункові реквізити отримувача коштів та інші дані, необхідні для здійснення оплати.

Рахунок №79 від 10.06.2013року за актом №11 по договору на суму 78954,00грн. направлено разом з актом листом №Х-1-07/122 від 10.06.2013року, безпосередні докази направлення якого відсутні, але опосередковано факт отримання якого витікає з наявності відповіді на даний лист з боку відповідача листа №ТПЕП/ЄМСС АД 21/26-3518 від 20.08.2013року.

Таким чином, наведеним спростовується твердження відповідача щодо не направлення означеного рахунку на його адресу.

Одночасно п.2.4 договору виставлення рахунку опосередковується фактом підписання акту виконаних робіт, який фактично підписаний 13.08.2013року, тому, на думку суду, встановлений вказаним пунктом договору строк розрахунку за виконані роботи 10 робочих днів слід вираховувати також з вказаної дати.

Судом встановлено, що відповідач повинен був сплатити вартість виконаних робіт за актом №11 в строк до 28.08.2013року включно. При цьому суд приймає до уваги, що 24.08.2013року є святковим неробочим днем, у 2013році припало на суботу, тому у порядку ст.73 Кодексу законів про працю України, вихідний день перенесено на 26.08.2013року.

Як вбачається з виписки з банківського рахунку від 04.08.2015року, відповідач з посиланням на рахунок №79 від 10.06.2013року, договір № Х-01-4714 від 19.01.2009року частково сплатив вартість виконаних робіт в сумі 22736,00грн.

ПАТ "Важкопромелектропроект" направлено відповідачу претензію №Х-1-07/197 від 22.09.2015року, яка отримана 30.09.2015року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідь відповідачем не надано.

Доказів оплати заборгованості в сумі 56218,00грн. відповідач суду також не надав.

01.09.2011року між ПАТ "Енергомашспецсталь" (Замовник) та ПАТ "Важкопромелектропроект" (Підрядник) укладено договір №Х-011-2445, за умовами п.1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобовязання виконати авторський нагляд за будівництвом: ПАТ "Енергомашспецсталь". Реконструкція електросталеплавильного цеху із спорудженням комплексу ДСП -70. Проект. Робоча документація (1 черга).

Пунктом 6.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, крім положень р.4 договору, що діють невизначений термін.

Згідно п. 2.1 договору за виконання робіт згідно з цим договором, Замовник перераховує Підряднику 259890,00грн., включаючи ПДВ 43315,00грн.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи представників сторін скріплені печатками підприємств, доказів звернення до суду з вимогами про визнання недійсним останнього матеріали справи не містять.

Порядок передачі - прийняття робіт визначено розділом 3 договору, в якому, зокрема визначено, що після завершення робіт (етапу робіт) Підрядник передає Замовнику результати робіт та акт передання-прийняття робіт (етапу робіт). За наслідками розгляду результатів робіт (етапу робіт) Замовник підписує акт передання прийняття виконаних робіт (етапу робіт) і повертає його Підряднику.(п.3.1 договору); Акт виконаних робіт повинен містити наступні реквізити: найменування підприємства, від імені яких складено документ; назву документу (форми); дату та місце складання; зміст та обсяг господарської операції ( у натуральному та /або вартісному виразі); посади та прізвища осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, які дають можливість ідентифікувати особу, яка приймала участь у здійсненні господарської операції. При необхідності до реквізитів акту можуть бути добавлені ідентифікаційний код підприємства, номер документу, підстава для здійснення операції, дані про документ, що посвідчує особу отримувача та ін.(п.3.1.1. договору). Якщо при прийнятті роботи(етапу роботи) виявляється невідповідність виконаної роботи (етапу роботи) завданню Замовника, згідно з яким виконується робота, сторонами складається акт з переліком необхідних доробок Виконавцем без додаткової оплати.(п.3.2 договору).

На підставі договору №Х-011-2445 від 01.09.2011року сторонами договору підписано акти здачі приймання виконаних проектних робіт:

-№14 від 28.05.2012року на загальну суму 17262,00грн.

-№25 від 21.06.2012року на загальну суму 27132,00грн.

-№40 від 15.08.2012року на загальну суму 11928,00грн.

-№60 від 11.12.2012року на загальну суму 54903,00грн.

-№7 від 04.04.2013року на загальну суму 27132,00грн.

-№1 від 12.05.2014року на загальну суму 27264,00грн.

Всього заактовано роботи, що виконано на суму 165621,00грн. Акти містять застереження, що роботи виконані у повному обсязі і задовольняють вимогам договору, сторони претензій до термінів, кількості та якості робіт не мають.

Акти підписані уповноваженими представниками сторін за відсутності заперечень стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, скріплено печатками підприємств.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виявлення недоліків у виконанні робіт.

Виходячи з викладеного, підписані між сторонами акти є належним та допустимим доказами факту виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за вказаним договором.

Як передбачено в п.2.2 договору оплата виконується поквартально по фактичним витратам з наданням виконавчих кошторисів.

Згідно п.3.6 договору розрахунок за виконані роботи (етап робіт) Замовник здійснює не пізніше 10 робочих днів з дня підписання акту. Виконання Замовником обовязку з оплати робіт не повязані з направленням Підрядником рахунку на оплату.

За вказаними актами позивачем сформовано рахунки: за актом №14 від 28.05.2012року рахунок №63 від 24.05.2012року; за актом №25 від 21.06.2012року рахунок №82 від 29.05.2012року, за актом №40 від 15.08.2012року рахунок №121 від 23.07.2012року, за актом №60 від 11.12.2012року - рахунок №187 від 29.11.2012року, за актом №7 від 04.04.2013року рахунок №43 від 27.03.2013року, за актом №1 від 12.05.2014року рахунок №65 від 22.04.2014року.

Таким чином, дати формування рахунків передували підписанню актів.

Як виходить з пояснень позивача, акти здачі приймання виконаних проектних робіт разом з відповідними рахунками на оплату та звітними матеріалами супровідними листами направлялись відповідачу для підписання, повертались останнім підписаними, що обумовило зазначення різних дат підписання актів та формування рахунків.

Суд зауважує, що у рахунку №187 від 29.11.2012року наявна помилка щодо визначення акту, на підставі якого сформовано рахунок, зокрема, вказано, що рахунок складено на підставі акту№40.

У письмових поясненнях від 11.02.2016року ПАТ "Важкопромелектропроект" вказує на наявність помилки та зазначає, що фактично рахунок формовано на підставі акту №60.

Листом №Х-1-05/92 від 29.11.2012року, яким направлено для підписання акт виконаних робіт №60, в якості додатків до останнього був доданий рахунок на оплату №187 та додатки до акту №1-№5, що опосередковано підтверджує факт виставлення рахунку №187 на підставі акту №60.

Виходячи з того, що період виконання робіт, що зазначений у акті №60, відповідає періоду виконання робіт у рахунку №187, сума рахунку співпадає з сумою означеного акту, суд виходить з того, що посилання у рахунку на акт №40 здійснено позивачем помилково.

Крім того, суд приймає до уваги, що за приписами п.3.6 договору виконання Замовником обовязку з оплати робіт не повязані з направленням Підрядником рахунку на оплату.

Судом дослідженні додатки №1-№5 до акту №60 виконавчий кошторис, перелік виконаних робіт з визначенням періодів виконання та їх вартості, довідка-табель щодо кількості відпрацьованих днів працівниками позивача.

Таким чином, позивачем дотримані вимоги п. 2.2 договору та підтверджено фактичні витрати з наданням виконавчого кошторису.

Як вбачається з платіжних доручень та виписок з банківського рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи, відповідачем на виконання умов договору здійснено оплату:

- 20.02.2013року сплачено суму 31270,00грн. з вказанням в графі «Призначення платежу»: «Оплата згідно договору №Х-011-2445 від 01.09.2011року, у тому числі ПДВ»;

- 13.11.2013року сплачено суму 27132,00грн. з вказанням в графі «Призначення платежу»: «Оплата за послуги (авторський нагляд) згідно рахунку №82 від 29.05.2012року (дог.№Х-011-2445 від 01.09.2011року), у тому числі ПДВ»;

- 07.03.2014року сплачено суму 27132,00грн. з вказанням в графі «Призначення платежу»: «Оплата за послуги згідно рахунку №43 від 27.03.2013року (дог.№Х-011-2445 від 01.09.2011року), у тому числі ПДВ»;

- 04.08.2015року сплачено суму 27264,00грн. з вказанням в графі «Призначення платежу»: «Оплата за послуги згідно рахунку №65 від 22.04.2014року (дог.№Х-011-2445 від 01.09.2011року), у тому числі ПДВ»;

Пункт 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Національного Банку України N 22 від 21.01.2004року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004року за N 377/8976, передбачає, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Таким чином, дані, які внесені у графу «Призначення платежу» означених документів, визначені безпосереднього відповідачем та позивач повинен був зарахувати сплачені суми саме у порядку, визначеному відповідачем. Зокрема, безпосереднє вказання відповідачем рахунків, на підставі яких здійснена оплата, у графі «Призначення платежу» з боку відповідача унеможливило віднесення сплачених сум на оплату заборгованості, що виникла за іншими актами.

Відповідно, роботи виконані за актом №25 від 21.06.2012року (рахунок №82 від 29.05.2012року) сплачені у повному обсязі 13.11.2013року; за актом №7 від 04.04.2013року (рахунок №43 від 27.03.2013року) сплачені у повному обсязі 07.03.2014року; за актом №1 від 12.05.2014року (рахунок №65 від 22.04.2014року) сплачені у повному обсязі 04.08.2015року.

Одночасно, сума 31270,00грн., яка сплачена відповідачем 20.02.2013року з вказанням в графі «Призначення платежу»: «Оплата згідно договору №Х-011-2445 від 01.09.2011року, у тому числі ПДВ» зарахована позивачем у рахунок погашення заборгованості, за актами за договором, що не були сплачені, у порядку першочерговості її виникнення.

Зокрема, у рахунок погашення заборгованості за актами №14 від 28.05.2012року (повністю), №40 від 15.08.2012року (повністю), №60 від 11.12.2012року (частково в сумі 2080,00грн.) Заборгованість за актом №60 від 11.12.2012року складає 52823,83грн.

Суд вважає, що отримавши грошові кошти в сумі 31270,00грн. з вказанням у платіжному дорученні в якості підстави здійснення платежу договору, без вказання конкретного акту або рахунку, який сплачується, за відсутності застережень з приводу порядку зарахування сплачених сум у умовах договору, позивач мав право здійснити зарахування оплати означеним вище способом.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо здійснення оплати саме заборгованості за актом №60 спростовується вищенаведеними висновками суду.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №Х-1-07/196 від 22.09.2015року, в якій просив погасити заборгованість в сумі 52823,83грн. за актом №60 від 11.12.2012року.

Відповідачем претензія отримана 30.09.2015року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідь не надана, заборгованість не сплачена.

Належних доказів на підтвердження оплати заборгованості в сумі 52823,83грн. відповідач суду не надав.

Суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обовязковим до виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобовязань у відповідності до умов зазначених вище договорів, строк виконання зобовязання відповідача на момент звернення з позовом настав, тому відповідач зобовязаний здійснити оплату вартості виконаних робіт на загальну суму 109 041,00грн. тоді як, матеріали справи не містять доказів у підтвердження оплати відповідачем суми заборгованості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Важкопромелектропроект" до ПАТ "Енергомашспецсталь" про стягнення заборгованості у розмірі 109 041,00грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами у справі.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 9259,57грн. суд зазначає наступне.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.(ст.549 ЦК України).

Як передбачено сторонами у п. 5.3 договорів підряду №Х-01-4714 від 19.01.2009року, №Х-011-2445 від 01.09.2011року, що мають аналогічні пункти, за порушення терміну сплати робіт (етапу робіт) Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі 0,05% від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) вартості робіт за кожен день понад термін сплати.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог та уточненому розрахунку пені, який отриманий судом 24.02.2016року, пеня нарахована позивачем за період з 28.08.2013року по 24.02.2014року на суму 78954,00грн. (загальна вартість робіт за актом №11); за період з 24.12.2012року по 23.06.2013року на суму 54903,00грн. (загальна вартість робіт за актом №60) - виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ України за кожний день прострочки виконання зобовязання по оплаті виконаних робіт.

Однак позивач припустився помилки при здійсненні нарахування пені на заборгованість за актом №11 в сумі 78954,00грн., оскільки, як встановлено судом вище, відповідач повинен був сплатити вартість виконаних робіт за актом №11 в строк до 28.08.2013року включно, тому прострочка оплати має місце з 29.08.2013року.

Відповідно, позивач має право на нарахування пені на суму за актом №11 починаючи з 29.08.2013року.

В решті розрахунок пені, здійснений позивачем, відповідає умовами договору, приписам п.6 ст.232 ГК України, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це встановлений законом строк, у межах якого особа, право якої порушено, може вимагати примусове здійснення або захисту свого цивільного права або інтересу шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України, тобто 6-ти місячний строк - це строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а річний строк - це строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного Кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Наведене зумовлює обов'язок суду перевірити доводи, викладені в заяві, на предмет існування цивільного права та факту його порушення.

Вищевикладені факти свідчать про наявність права позивача на нарахування пені внаслідок прострочення оплати виконаних робіт на підставі п.5.3 договорів.

Одночасно, згідно штампу канцелярії суду, позивач звернувся до суду з позовом 22.12.2015року.

Як наслідок, виходячи з періодів, за які позивач просить стягнути пеню, при зверненні до суду скорочений строк позовної давності 1 рік щодо вимог про стягнення пені позивачем пропущений.

Нормами ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач у відзиві та у окремій заяві, яка додана до відзиву, просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності, що передбачений ч.2 ст.258 ЦК України.

Клопотань щодо відновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин його пропуску позивачем суду не подавалося.

У судовому засіданні 24.02.2016року уповноважений представник позивача стверджував, що строк позовної давності відносно вимог про стягнення пені є таким, що перервався підписанням сторонами актів звірки розрахунків та направленням для підписання актів звірки на адресу відповідача, які за відсутності відповіді, вважаються підписаними.

За ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 29.05.2013 за № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснив, що правила переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання (п. 4.4).

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належать, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.(4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10)

Позивач вказує, що доказами на підтвердження переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені є підписані акти звірки, які підтверджують наявність заборгованості відповідача станом на 31.10.2014року.

Суд вбачає, що вказані акти не містять даних щодо сум пені, які нараховані внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання, акти містять дані виключно щодо суми основної заборгованості.

Крім того, останні підписані станом на 31.10.2014року, тому навіть припустивши, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені їх підписанням був перерваний, він на дату звернення до суду з позовними вимогами також був пропущений.

Посилання позивача на інші акти звірки, які були направлені супровідними листами з застереженням «у разі не отримання підписаного акту звірки, вважаємо дану заборгованістю узгодженою» та не підписані відповідачем, як на належні докази переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, є неспроможним, так як акти не є підписаними, тобто, відповідач не здійснив будь-яких вольових дій направлених на визнання наявності заборгованості, в них наведеної; у акти включені дані виключно щодо заборгованості, а не пені; частково акти направленні після перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені за період, визначений позивачем.

Як вбачає суд, заборгованість за актом №11 частково сплачена 04.08.2015року в сумі 22736,00грн., що свідчить про переривання строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за вказаним актом, однак визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора, а відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.(п.5.2 Постанови Пленуму).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності за вимогами щодо стягнення пені. З клопотаннями про визнання причин пропуску строку поважними позивач до суду не звертався.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 9259,57грн., як нарахованої безпідставно (за 28.08.2013року) та в решті за наслідками пропуску строку позовної давності за означеними вимогами.

У відповідності до ст.49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1635,62грн., в решті судовий збір покладається на позивача.

З клопотанням про повернення суми судового збору внаслідок зменшення позовних вимог позивач до суду не звертався.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 11, 258, 264, 267, 509, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 837, 854 Цивільного кодексу України; ст. ст. 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Важкопромелектропроект", м.Харків до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 109 041,00 грн., пені у розмірі 9259,57грн.задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Важкопромелектропроект" (61072, м. Харків, пр.Науки, буд.56, ідентифікаційний код 01413359) заборгованість в сумі 109041,00 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1635,62грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 9259,57грн.відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 24.02.2016року оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 29.02.2016року.

Суддя А.М. Осадча