ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 915/1509/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ПАТ «Інгул» ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, довіреність № 21, дата видачі: 09.02.16
Від ПАТ «Миколаївобленерго» розглянувши апеляційні скаргиОСОБА_6, довіреність № 65, дата видачі: 24.02.16 ОСОБА_7, довіреність № 01/53-662, дата видачі: 28.12.15 ОСОБА_8, довіреність № 01/53-697, дата видачі: 28.12.15 Публічного акціонерного товариства «Інгул», Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»
на рішення господарського суду Миколаївської області
від 09.11.2015 року
у справі за позовом№ 915/1509/15 /суддя Л.І. Васильєва/ Публічного акціонерного товариства «Інгул»
до третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору:Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України
простягнення 1236682,70грн. шкоди, 488846,10грн. інфляційних втрат, 78395,30 грн. 3 % річних .

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Інгул» звернулося до суду з позовом (з врахуванням заяви від 12.10.2015р. № 678) про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 1 236 682,70грн., інфляційних в сумі 488 846,10грн., 3% річних в сумі 78 395,30грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р.:

- позов задовольнили частково;

- стягнули з Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» 955 372,38грн., 19 107,45грн. судового збору;

- в іншій частині позову відмовили.

Не погоджуючись з даним рішенням Публічним акціонерним товариством «Миколаївобленерго» подано апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник просить змінити рішення господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р. у справі № 915/1509/15, стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ПАТ «Інгул» 477 686,19грн.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на наступне:

- відповідач вважає висновки суду першої інстанції у частині застосування пятирічного строку позовної давності до вимог про стягнення подвійного розміру шкоди у сумі 618 341,52грн., що стягувався на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», таким що не відповідають фактичним обставинам справи, та зробленими з порушенням норм матеріального права;

- при вирішенні питання про застосування ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суд мав визначити, яку правову природу має саме подвійний розмір заподіяної шкоди;

- різниця між фактично завданою шкодою та її подвійним розміром, що передбачено ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», є штрафною санкцією (неустойкою) у розумінні Господарського кодексу України;

- вказана різниця між фактичною шкодою та її подвійним розміром є штрафною санкцією (неустойкою), що передбачена ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а не договором про постачання електроенергії від 26.09.2009 № 44/23, то і строк позовної давності у пять років до неї не може бути застосований;

- до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, тому позивач має право вимагати у судовому порядку стягнення лише тієї частині різниці між фактично завданою шкодою та її подвійним розміром, яка визначена за 1 рік до подання позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р. у справі № 915/1509/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Жекова В.І. на 17.02.2016р.

12.01.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Інгул», відповідно до якої скаржник просить рішення господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р. по справі № 915/1509/15 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» 955 372,38грн., 19 107,45грн. судового збору залишити в силі, скасувати рішення в частині відмови позовних вимог та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» 281 310,32грн. та інфляційні нарахування у розмірі 10 820,97грн., 3% річних у розмірі 9 351,35грн. та стягнути додатково 38 146,92грн. суми судового збору.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на наступне:

- при розгляді справи судом першої інстанції було встановлено суму боргу Відповідача у розмірі 618 341,35грн., але суд стверджує, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності по рахунках, виставлених в період з вересня 2009р. по серпень 2010р. включно на підставі п. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині;

- рішення Антимонопольного комітету від 30.09.2014р. по справі 1-26.213/13-2014 отримано ПАТ «Інгул» 22.10.2014р., так з 22.10.2014р. почав перебіг строку позовної давності у відповідності до п. 1 ст. 261 ЦК України;

- ПАТ «Миколаївобленерго» 01.08.2014р. рахунками № 44/23/7/2 від 31.07.2014р. та 01.10.2015р. № 44/23/9/2 від 25.09.2014р. самостійно перервав сплив строку позовної давності надавши ці рахунки, якими підтвердило наявність боргу за перетікання реактивної електроенергії;

- 16.04.2015р. позивач направив лист № 280 до відповідача про повернення коштів за перетікання реактивної електроенергії, цей лист Відповідач отримав 16.04.2015р., з цього періоду у відповідача виникає грошове зобовязання повернути грошові кошти Позивачу.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгул» на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р. у справі № 915/1509/15 прийнято до провадження та призначено для сумісного розгляду з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» колегією суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Жекова В.І. на 17.02.2016р.

17.02.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» надано відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Інгул».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. розгляд апеляційних скарг відкладено на 29.02.2016р.

ОСОБА_9о. керівника апарату суду № 95 від 26.02.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку із перебуванням судді Жекова В.І. у відпустці.

Відповідно до протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.02.2016р., справу № 915/1509/15 розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Воронюка О.Л.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. (у складі колегії суддів: головуючого Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Воронюка О.Л.) прийнято справу до провадження з призначеним розглядом на 29.02.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокурора, дослідивши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд встановив наступне.

16 січня 2012 року між ПАТ «Миколаївобленерго» та ПАТ «Інгул» укладений договір про постачання електричної енергії № 44/23, якій є діючим до цього часу (попередній договір № 44/23 від 26.09.2009р.).

Умовами договору встановлено, що ПАТ «Миколаївобленерго» продає електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1800 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За вказаним договором споживач (позивач) зобовязався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника (відповідача) та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно п. 2.3.4. договору № 44/23 від 26.09.2009р. та № 44/23 від 16.01.2012р. про постачання електричної енергії, Споживач (ПАТ «Інгул») зобовязаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

В додатку № 5 до договору вказано, що обчислення ЕЕРП (економічний еквівалент реактивної потужності), як складової частини формули для визначення плати за спожиту та генеровану електроенергію, виконується ЕО (електропередавальною організацією) згідно з порядком, встановленим Методикою. При проведенні перерахунків ЕЕРП ЕО письмовим повідомленням доводить до відома Споживача нові значення ЕЕРП не пізніше, ніж за місяць до початку розрахунків за новими значеннями. Дане повідомлення є невідємною частиною договору.

Таким чином, відповідно до додатку № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» нові значення економічного еквіваленту реактивної потужності (ЕЕРП) для проведення розрахунку за перетікання реактивної електроенергії визначаються саме ПАТ «Миколаївобленерго» самостійно. Визначені відповідачем ЕЕРП лише доводяться до відома споживача в установленому договором порядку, та з цього часу використовуються сторонами договору за передбаченою Методикою формулою для проведення розрахунків за спожиту реактивну електроенергію.

З викладеного вбачається, що відповідальність за правильне визначення показника ЕЕРП повинна нести ЕО (електропередавальна організація) як особа, яка за домовленістю сторін договору виконувала обчислення цього показника.

30 вересня 2014 року адміністративна колегія Миколаївського обласного територіального відділення Антимопопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 1-26.213/13-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», прийняла рішення № 56-р.

Рішенням № 56-р адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 1-26.213/13-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яке прийняте 30 вересня 2014р. встановлено, що:

- публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» в 2008-2013 роках та І півріччі 2014 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії споживачам за регульованим тарифом на території Миколаївської області в межах належних ПАТ «Миколаївобленерго» електричних мереж з часткою 100 відсотків, як таке, що не мало на ньому ринку жодного конкурента;

- дії публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», які полягають у необґрунтованому встановленні та стягненні протягом 2008-2010 років підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії ПАТ «Інгул» шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Територіальним відділенням АМК України при розгляді справи встановило, що ПАТ «Миколаївобленерго», проводячи невірний розрахунок та штучне завищення економічного еквіваленту реактивної потужності для ПАТ «Інгул», одночасно неправомірно встановлювало для його субспоживачів інший, ще більше завищений показник економічного еквіваленту реактивної потужності.

Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії листом від 15.08.2013р. № 02/11-3836, надала висновок, згідно якого при незмінності межі балансової належності електромереж ПАТ «Миколаївобленерго» і ПАТ «Інгул», надані для аналізу значення ЕЕРП ПАТ «Інгул» та їх значне зростання визивають сумніви.

Окрім цього, згідно доручення Держенергонагляду України (лист від 15.08.2013 року № 02/11-3836) і колективного звернення субспоживачів ПАТ «Інгул» щодо розрахунків ЕЕРП з боку ПАТ «Миколаївобленерго» для ПАТ «Інгул» (листи від 16.02.2013року та від 03.09.2013р.), Галузевою науково дослідною лабораторією Міністерства енергетики та вугільної промисловості при ФЕА НТУУ «Київський політехнічний інститут» (розробником чинної Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії), було виконано аудит розрахунків ЕЕРП для ПАТ «Інгул» за період з 2003року по вересень 2012року.

Листом від 11.09.2013р. № 1622/179 було надано висновок лабораторії, відповідно до якого, в додатку № 5 до договору про постачання електричної енергії № 44/23 від 18.06.2007р. (чинний станом на теперішній час договір № 44/23 від 16.01.2012року), укладеному ПАТ «Миколаївобленерго» з ПАТ «Інгул» має місце завищення значення ЕЕРП (0,1577 кВт/кВАр).

Порівняльний аналіз показників ЕЕРП для ПАТ «Інгул» та його субспоживачів, встановлений ПАТ «Миколаївобленерго» та перерахований у відповідності з нормами чинного законодавства, Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії:

1) 2007-2008 для ПАТ «Інгул»:

ЕЕРП за даними ПАТ «Миколаївобленерго» 0,1577

ЕЕРП за даними Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії 0,0413;

2) 2009-2010 для ПАТ «Інгул»:

ЕЕРП за даними ПАТ «Миколаївобленерго» 0,1577

ЕЕРП за даними Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії 0,0419;

3) 2011-2012 для ПАТ «Інгул»:

ЕЕРП за даними ПАТ «Миколаївобленерго» 0,0341

ЕЕРП за даними Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії 0,0349;

4) 2013-2014 для ПАТ «Інгул»:

ЕЕРП за даними ПАТ «Миколаївобленерго» 0,0349

ЕЕРП за даними Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії 0,0366.

Таким чином, для ПАТ «Інгул» завищені показники ЕЕРП були у 2007-2010роках.

Вищевказаним рішенням АМК було встановлено, що оскільки показник ЕЕРП є складовою розміру плати за перетікання реактивної електроенергії, його неправомірне завищення ПАТ «Миколаївобленерго» призвело до сплати ПАТ «Інгул» та його споживачами протягом 2008-2014 років, рахунків за перетікання реактивної електроенергії в підвищеному розмірі та виникненню надлишково сплачених коштів на користь відповідача.

Враховуючи вищенаведене, відповідач протягом 5 років порушував умови договору, господарські зобовязання та допустив порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатами здійсненного відповідачем перерахунку за перетікання реактивної електроенергії із урахуванням економічного еквіваленту реактивної потужності, визначеного у висновку НТУУ «Київський політехнічний інститут», позивачу були надані рахунки № 44/23/7/2 від 31 липня 2014 року та 44/23/9/2 від 25 вересня 2014 року, з яких вбачається, що відповідачем за 5 років неправомірно отримано від позивача кошти на загальну суму 646115,54 грн.

Листом від 14 жовтня 2014 року № 01/30-5811 відповідач повідомив позивача про здійснення в липні та вересні 2014р. перерахунку за перетікання реактивної електроенергії та надав розшифровки до вищевказаних рахунків, оскільки починаючи з 17.09.2009 ПАТ «Інгул» в розрахунках за перетікання реактивної електроенергії був застосований економічний еквівалент реактивної потужності згідно листа ФЕА НТУУ «Київський політехнічний інститут». Згідно із вказаним листом відповідача, перерахунок для відповідача здійсненний на загальну суму 515284,46 грн., яка з ПДВ (20 %) складає 618341,35 грн.

Отже ПАТ «Миколаївобленерго», здійснивши правильний розрахунок за перетікання реактивної електроенергії із визначенням переплати у сумі 618341,35грн., самостійно підтвердив факт наявності вищевказаних обставин, що стосується неправильного визначення показника ЕЕРП як складової частини розрахунків оплати вартості спожитої реактивної електроенергії. Вказану суму переплати позивач вважає для себе майновими збитками, про що зазначив у даному позові.

Правомірність визначення суми збитків в розмірі 618341,35грн. підтверджується наданим розрахунком позивача, здійсненим на підставі наданих відповідачем рахунків (а.с.27-33, 74-75).

Приписом ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У даному випадку позивач, шляхом здійснення надмірної оплати коштів відповідачу протягом кількох років у звязку з неправомірними діями відповідача та в порушення умов договору, втратив кошти (які є різновидом майна) на суму 618341,35грн. Наявність правопорушення та винна особа були визначені при проведенні перевірки та винесенні відповідного рішення адміністративною колегією Миколаївського обласного територіального відділення Антимопопольного комітету України. Розмір втрачених коштів був визначений самим відповідачем у листі від 14.10.2014р. № 01/30-5811.

Зі змісту статей 614, 623 Цивільного кодексу України та статті 226 Господарського кодексу України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення:

1) порушення зобовязання;

2) збитки;

3) причинний звязок між порушенням зобовязання та збитками;

4) вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів підстави для цивільної відповідальності відсутні.

При подані позовної заяви ПАТ «Інгул» просив стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго»:

- шкоду 1236682,70грн.;

- інфляційні витрати 285673,70грн.,

- 3% річних 1677,15грн.

13.10.2015р. до господарського суду Миколаївської області ПАТ «Інгул» надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно од ст. 22 ГПК України, а саме:

- стягнути шкоду у розмірі 1236682,70грн.;

- інфляційні витрати 488 846,10грн.;

- 3% річних 78 395,30грн.

Надані позивачем докази свідчать про наявність всіх елементів господарського правопорушення з боку відповідача: є збитки в сумі 618341,35 грн.; порушення зобовязання за договором від 26.09.2009р. та від 16.01.2012р., встановлене п. 2.1. та Додатком № 5 в частині дотримання чинного законодавства при реалізації прав та виконанні зобовязань, зокрема щодо правильності визначення показника ЕЕРП та повідомлення про це споживача; причинний звязок між порушенням зобовязання та збитками, який полягає в у необґрунтованому встановленні та стягненні протягом 2008-2010 років підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії ПАТ «Інгул» шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів; вини відповідача в скоєнні правопорушення.

У пункті 4.1.6. договору визначено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу збитки внаслідок порушення ним умов договору постачання електричної енергії та Правил користування електричною енергією.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Стаття 217 Господарського кодексу України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Як зазначено в рішенні Антимонопольного комітету від 30.09.2014р. (а.с.20-26) збитки виникли в результаті дій відповідача, які полягають у необґрунтованому встановленні та стягненні підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії з позивача шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів і є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції па ринку.

Стаття 255 Господарського кодексу України передбачає, що збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Статтею 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5. 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Вказана правова норма прямо встановлює подвійний розмір фактично заподіяної шкоди у конкретних випадках порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Розмір фактично заподіяної шкоди був визначений, з чим погодився відповідач шляхом проведення перерахунку вартості спожитої реактивної електроенергії, конкретний випадок порушення монополістом п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено рішенням АМК, яке не скасовано, тому у позивача були законні підстави для звернення до господарського суду в порядку ст. 55 вказаного Закону.

Виходячи з наведеного, позивачем цілком обґрунтовано нараховано шкоду в подвійному розмірі, що становить 1236682,70грн. (618341,35 грн х 2 = 1236682,70грн.)

При цьому, рішенням господарського суду Миколаївської області стягнуто подвійний розмір шкоди за період з вересня 2010р. по жовтень 2012р. в сумі 955372,38 грн. У стягненні шкоди у сумі 281310,32грн. відмовлено, посилаючись на те, що Позивач звернувся із позовом 20.08.2015р., тобто поза межами строку позовної давності по рахунках, виставлених в період з вересня 2009р. по серпень 2010 року включно, та відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки:

Шкода у розмірі 1236682,70грн. нарахована згідно норм цивільного та господарського законодавства України, в тому числі з врахуванням особливостей Закону України «Про захист економічної конкуренції» та відповідно до рішенням №56-р адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 1-26.213/13-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яке прийняте 30 вересня 2014р.

Саме рішенням АМК було встановлено монопольне становище відповідача, зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції па ринку, неправомірне завищення ПАТ «Миколаївобленерго» розміру плати за перетікання реактивної електроенергії, що призвело до сплати ПАТ «Інгул» та його споживачами протягом 2008-2014 років, рахунків за перетікання реактивної електроенергії в підвищеному розмірі та виникненню надлишково сплачених коштів на користь відповідача.

Фактично підстави даного позову ґрунтуються на вказаному рішенні АМК, що не було враховано судом першої інстанції, який повязував початок перебігу позовної давності із часом виставлення рахунків на оплату за перетікання реактивної електричної енергії у період, який передував рішенню АМК.

Позивач стверджує, що не був своєчасно обізнаний про винесення АМК вказаного рішення та дізнався про це тільки після отримання копії цього рішення від АМК 22.10.2014р. (докази отримання містяться на а.с. 19). Справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції була порушена не за заявою позивача, а за колективним зверненням субспоживачів електричної енергії.

Посилання ПАТ «Інгул», про те, що підприємство не знало про звернення субспоживачів до Антимонопольного комітету, а рішення Антимонопольного комітету від 30.09.2014р. по справі 1-26.213/13-2014 отримано ПАТ «Інгул» 22.10.2014р. та з 22.10.2014р. почав перебіг строк позовної давності, суд приймає до уваги, оскільки будь-які інші обставини у даній справі щодо обізнаності позивача про рішення АМК від 30.09.2014р. не підтверджені жодними доказами.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно ст. 257 того ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На думку колегії суддів до правовідносин сторін, що стосується вимог про відшкодування збитків (шкоди), слід застосувати загальну позовну давність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності починає перебіг саме з 23.10.2014р., тому станом на день подання позовної заяви 20.08.2015р. строк позовної давності не сплинув.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 488846,10 грн. та 3% річних в сумі 78395,30 грн., нараховані на суму збитків (шкоду), задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Нормою п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку стягнення збитків або шкоди не є тотожним стягненню боргу за умовами договору. Сплата конкретної суми збитків (шкоди) не була передбачена умовами договору, оскільки законні підстави для її стягнення доводяться позивачем під час судового розгляду справи.

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції не виникає у випадку, зокрема, відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Доводи апелянта Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», викладені ним в апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки:

- правова природа подвійного розміру заподіяної шкоди в порядку ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначена самим Законом як шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5. 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, але із застосуванням подвійного розміру. Тобто неможливо визначити первісний розмір шкоди як шкоду, а різницю до суми її подвійного розміру як штрафні санкції (неустойку), бо це суперечить вищевказаному Закону;

- ствердження відповідача про застосування позовної давності в один рік як до штрафних санкцій щодо суми позову, що є різницею між розміром фактичної шкоди та її подвійним розміром, є помилковим, бо не відповідає законодавству та дійсним обставинам по справі.

Доводи іншого апелянта також частково не приймаються колегією суддів, що стосується:

- ПАТ «Миколаївобленерго» 01.08.2014р. рахунками № 44/23/7/2 від 31.07.2014р. та 01.10.2015р. № 44/23/9/2 від 25.09.2014р. самостійно перервав сплив строку позовної давності надавши ці рахунки, якими підтвердило наявність боргу за перетікання реактивної електроенергії.

У відповідача як електропостачальної організації за договором перед позивачем як споживачем електричної енергії не було грошових зобовязань щодо оплати за перетікання реактивної електроенергії, тому не може бути з цього приводу боргу, а тому виставлення відповідачем нових рахунків позивачу для оплати за спожиту електроенергію не перериває строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди;

- 16.04.2015р. позивач направив лист № 280 до відповідача про повернення коштів за перетікання реактивної електроенергії, цей лист Відповідач отримав 16.04.2015р., з цього періоду у відповідача виникає грошове зобовязання повернути грошові кошти Позивачу.

На підставі викладеного вище у відповідача перед позивачем згідно умов договору відсутні грошові зобовязання, в тому числі відшкодувати заподіяну шкоду у конкретному розмірі, оскільки розмір цієї шкоди, наявність правопорушення, причинно-наслідковий зв'язок та винна особа у заподіянні шкоди згідно вимог діючого законодавства підлягають доведенню в суді. Тільки з моменту набрання чинності судовим рішенням у відповідача може виникнути грошове зобовязання на суму задоволеного позову про стягнення збитків (шкоди).

Інші доводи Публічного акціонерного товариства «Інгул», як апелянта по справі, в частині невірного застосування господарським судом позовної давності до заявлених вимог про стягнення шкоди у подвійному розмірі, колегія суддів вважає обґрунтованими з мотивів, викладених у даній постанові.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгул» задовольнити частково, рішення господарського суду змінити з викладенням його резолютивної частини в новій редакції.

Що стосується розподілу судових витрат:

Початкова сума позовних вимог складала 1524033,55грн. і при зверненні до господарського суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі 30480,67грн (2% від 1524033,55грн.).

Окрім того, 13.10.2015 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, і загальна сума позовних вимог склала 1803924,10 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо розмір позовних вимог збільшено або предявлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Законом України «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015 року, встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, враховуючи ціну позову з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог, судовий збір за подання позову підлягав сплаті у розмірі 34 679,02 грн.

З огляду на викладене, в даному випадку позивач при зверненні з заявою про збільшення розміру позовних вимог мав доплатити 4198,36грн. судового збору (1,5% від 279890,55 грн.). Даних про доплату судового збору матеріали справи не містять, відсутність такої доплати з боку позивача підтвердив його представник у судовому засіданні 29.02.2016р.

Враховуючи, що Публічним акціонерним товариством «Інгул» не було доплачено судовий збір у розмірі 4 198,36 грн. при зверненні з заявою про збільшення розміру позовних вимог, з Публічного акціонерного товариства «Інгул» підлягає стягненню до Державного бюджету України 4 198,36грн. судового збору за збільшення позовних вимог в суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог витрати зі сплати судового збору 26 153,53грн. за подання і розгляд апеляційної скарги, 23 775,94грн. за розгляд позову в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгул» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 09.11.2015р. у справі № 915/1509/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, ; р/р 62 в МОУ АТ «Ощадбанк», МФО 326461) на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8, ; р/р 1 в Центральному відділенні ПАТ «Марфін Банк», МФО 328168, ІПН 23, номер свідоцтва 200006554) збитки (шкоду) у розмірі 1 236 682,70грн.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат в розмірі 488 846,10грн. та 3% річних в розмірі 78 395,30грн. залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, ; р/р 62 в МОУ АТ «Ощадбанк», МФО 326461) на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8, ; р/р 1 в Центральному відділенні ПАТ «Марфін Банк», МФО 328168, ІПН 23, номер свідоцтва 200006554) 26 153,53грн. судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги, 23 775,94грн. судового збору за розгляд позову в суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інгул» (54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8, ; р/р 1 в Центральному відділенні ПАТ «Марфін Банк», МФО 328168, ІПН 23, номер свідоцтва 200006554) до Державного бюджету України 4 198,36грн. судового збору за збільшення позовних вимог в суді першої інстанції.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_3