ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа № 914/3387/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: М.І. Хабіб

суддів: Н.М. Кравчук

ОСОБА_1

при секретарі Л.Ю. Карнидал,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, вих.№905 від 14.12.2015 (вх.№01-05/6087/15 від 24.12.2015)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2015

у справі № 914/3387/15

за позовом: Приватного підприємства БКФ Осанна, м. Трускавець Львівської області

до відповідача: Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області

про стягнення 696 539,91 грн

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.09.2015)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №740 від 12.10.2015)

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого судді Г.М. Гнатюк та суддів Н.М. Кравчук, О.Л. Мирутенка) від 28.12.2015 у справі №914/3387/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до дня розгляду справи по суті, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого судді Г.М. Гнатюк та суддів Н.М. Кравчук, О.Л. Мирутенка) від 26.01.2016 розгляд справи відкладено на 23.02.2016.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого-судді Г.М. Гнатюк розпорядженням керівника апарату суду №20 від 22.02.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи №914/3387/15.

Автоматичним розподілом (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.02.2016) визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючого - судді М.І. Хабіб, суддів Н.М. Кравчук та О.Л. Мирутенка.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПП «БКФ Осанна» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради про стягнення заборгованості за договором підряду №85 від 27.10.2014 в сумі 696 539,91грн, в т.ч.: 400 000,00 грн основного боргу, 105 065, 15 грн пені, 8 635,49 грн 3% річних, 154 839, 27 грн інфляційних втрат (з урахуванням клопотання від 09.10.2015, поданого суду 13.10.2015, а.с. 68), та 28 000 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання вказаного договору позивач виконав капітальний ремонт дороги на вул. Горішня Брама в м. Дрогобич Львівської області на загальну суму 988 590, 74 грн, що підтверджується актом №1/85 та актом №2/85 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2014 року. Замовник (відповідач) оплатив виконані роботи частково в сумі 588 590 ,74 грн, а саме: 28.11.2014 перерахував аванс в сумі 302 646.00грн, 30.12.2014 сплатив 155 255,52 грн, 04.03.2015 сплатив ще 130 689,22грн. Решти виконаних робіт на суму 400 000грн відповідач не оплатив.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 154 839, 27 грн та 3% річних в сумі8 635,49грн.

На підставі ч.2 ст. 231 ГК України заявлені до стягнення пеня в сумі 105 065, 15 грн та штраф в сумі 28 000 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.11.2015 у справі №914/3387/15 (суддя Б.І. Яворський) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради на користь ПП «БКФ Осанна» 400 000 грн заборгованості, 154 588,48грн інфляційних втрат, 8 635,49 грн 3% річних, 40 000 грн пені, 10 000 грн штрафу та 10 444, 34 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ст. 231, 233 ГК України, ст.ст. 509, 551, 610, 612, 625 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України та постановою пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

При частковому задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на суму 988 590,74грн,які відповідач оплатив частково. Його заборгованість становить 400 000,00грн, яка підлягає до задоволення. Суд здійснив перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення, та дійшов висновку, що правомірним є стягнення 154 588,48 грн інфляційних втрат та 8 635,49 грн 3% річних.

Разом з тим суд першої інстанції встановив, що у договорі не передбачено розмірів штрафних санкцій, однак з урахуванням того, що фінансування підрядних робіт здійснювалося за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, суд дійшов висновку про правомірність нарахування на підставі ст.231 ГК України пені і штрафу за несвоєчасну оплату робіт. При цьому суд врахував, що відповідач є бюджетною установою, його заборгованість виникла через відсутність коштів, на погашення заборгованості відповідач вживав заходи, а також відсутність доказів негативних наслідків для позивача та дійшов висновку про зменшення належних до стягнення пені і штрафу на підставі ст. 233 ГК, ст. 551 ЦК та ст. 83 ГПК України.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 40 000 грн пені та 10 000грн штрафу, подав апеляційну скаргу, просить в цій частині скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2015 у справі №914/3387/15.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, зокрема, що платіжне доручення на оплату виконаних робіт було надане у 2014 році органу Державної казначейської служби, проте не було виконане з невідомих йому причин. Також вказує, що за умовами договору підряду №85 від 27.10.2014 кінцевим строком оплати виконаних робіт є 31.12.2014, однак позивач заявив до стягнення пеню, нараховану до 15.09.2015, чим порушив 6-місячний термін для нарахування штрафних санкцій, встановлений в ч.6 ст. 232 ГК України. Крім того, вважає неправомірним нарахування штрафу та пені на підставі ст. 231 ГК України, оскільки департамент міського господарства Дрогобицької міської ради не є субєктом господарювання державного сектору економіки, роботи виконані не за державним контрактом. Посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 №14, постанову Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі № 3-11гс11, вказує, що штрафні санкції, передбачені абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання, в той час як прострочення оплати виконаних робіт є грошовим зобовязанням, тому нарахування штрафу та пені є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.215 у даній справі залишити без змін. Позивач стверджує, що оплата виконаних робіт мала здійснюватись за рахунок коштів державного бюджету, тому вважає правомірним нарахування штрафних санкцій за прострочення оплати на підставі ст. 231 ГК України. Також зазначає, що пеню слід було стягувати за період з 12.01.2015 по 12.07.2015, за який підлягала до стягнення пеня в сумі 79 065, 15 грн, що значно перевищує суму пені, присуджену до стягнення.

В судовому засіданні 23.02.2016 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення першої інстанції в частині стягнення 40 000 грн пені та 10 000 штрафу. На підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги надав суду платіжне доручення № 38 від 18.02.2016 на суму 11 476, 41 грн.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи апеляційний суд встановив наступне.

27.10.2014 Департамент міського господарства Дрогобицької міської ради (замовник) та ПП «БКФ Осанна» уклали договір підряду №85 (а.с. 10-17), відповідно до п.1.1 якого підрядник зобовязується за завданням замовника на свій ризик провести капітальний ремонт дороги на вул. Горішня Брама в м. Дрогобич Львівської області та здати йому в установлений цим договором підряду строк закінчені роботи, а замовник зобовязується прийняти від підрядника належним чином виконані роботи та оплатити їх відповідно до кошторисної документації та умов цього договору.

Згідно з п.2.2. здача обєктів замовнику відбувається в жовтні-грудні 2014 року.

Відповідно до п. 3.1 договору замовник перераховує аванс у розмірі 30% від кошторисних призначень поточного року з терміном погашення до 31.12.2014. Залік авансів здійснюється поступово при проміжних щомісячних платежах за виконані роботи на основі актів виконаних робіт (форми КБ-2в і КБ-3), підписаних обома сторонами.

Додатковою угодою №1 від 23.12.2014 до вказаного договору сторони внесли зміни до договору та встановили ціну робіт за цим договором, яка включає в себе компенсацію витрат підрядника та належну йому винагороду, в сумі 988 590, 74грн з урахуванням ПДВ(а.с. 18)

Відповідно до п.11.2 договору замовник забезпечує своєчасність перерахування підряднику платежів. Розрахунки здійснюються на підставі ч.1 ст. 48 та ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України.

28.11.2014 відповідач перерахував позивачу попередню плату в сумі 302 646,00 грн, що підтверджено випискою банку з рахунка( а.с. 19)

Згідно з актами приймання виконаних робіт№1/85 за грудень 2014 року, №2/85 за грудень 2014 року та довідками про вартість виконаних робіт за грудень 2014 року, позивач виконав та передав, а відповідач прийняв роботи на суму 484 531,87 грн та на суму 504 058,87грн, що разом становить 988 590,74грн. Акти і довідки підписані сторонами 15.12.2014 та 23.12.2014 (а.с. 22-37)

30.12.2014 відповідач сплатив позивачу за виконані роботи 155 255,52 грн, а 04.03.2015 сплатив ще 130 689,22 грн (а.с. 20,21)

Актом звірки взаєморозрахунків станом на 08.10.2015, підписаним двома сторонами, підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №85 від 27.10.2014 становить 400 000грн (а.с. 48)

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що за умовами договору підряду №85 позивач мав виконати упродовж жовтня-грудня 2014 року роботи з капітального ремонту дороги на вул. Горішня Брама в м. Дрогобич Львівської області на загальну суму 988 590, 74 грн, а відповідач мав прийняти виконані роботи та оплатити їх до 31.12.2014. При цьому умовами договору передбачена сплата попередньої оплати у розмірі 30% від вартості робіт.

Актами виконаних робіт №1/85, № 2/85 за грудень 2014 року та довідками про вартість виконаних робіт за грудень 2014 року, підписаними сторонами 15.12.2014 та 23.12.2014, підтверджено, що позивач виконав та передав, а відповідач прийняв роботи на суму 988 590, 74 грн. Однак, в порушення умов договору відповідач оплатив виконані роботи частково в сумі 588 590,74грн (28.11.2014 сплатив попередню плату в сумі 302 646,00 грн, 30.12.2014 - сплатив за виконані роботи 155 255,52 грн, а 04.03.2015 сплатив ще 130 689,22 грн ). Його заборгованість становить 400 000,00грн.

За прострочення оплати виконаних робіт на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 154 839,27грн ( з урахуванням клопотання від 09.10.2015, поданого суду 13.10.2015, а.с. 68), та 3% річних в сумі 8 635,49грн, нараховані за період з 12.01.2015 по 03.03.2015 та з 05.03.2015 по 15.09.2015.

На підставі абз. 3 ч.2 ст. 231 ГК України позивачем заявлені до стягнення пеня в сумі 105 065, 15грн, нарахована в розмірі 0,1 % від суми боргу за період з 12.01.2015 по 03.03.2015 та з 05.03.2015 по 15.09.2015, та штраф за прострочення оплати понад 30 днів в розмірі 7% в сумі 28 000,00грн.

Апеляційний суд погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 400 000грн, інфляційних втрат в сумі 154 588,48 грн та 3% річних в сумі 8 635,49 грн.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення пені та штрафу з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14, з наступними змінами і доповненнями, розяснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічні положення містять Висновки Верховного Суду України від 1 квітня 2012 року, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010 - 2011 рр., в п.3 яких вказано, що штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 231 ГК, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 6 грудня 2010 р. у справі N 3-4гс10).

Відповідно до п. 5 вказаних Висновків застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11).

У постанові Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11, прийнятій за наслідками перегляду постанови Вищого господарського суду України з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини 2 статті 231 ГК України також вказано, що штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 231 ГК, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов'язання.

В силу ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього кодексу( неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права) є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, нарахування позивачем пені і штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України є безпідставним, оскільки відповідач порушив строки оплати виконаних робіт, тобто, порушив строки виконання грошового зобовязання. При цьому слід зазначити, що договором підряду не встановлений розмір штрафних санкцій за порушення строків оплати виконаних робіт.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами скаржника та вважає позовні вимоги в частині стягнення штрафу та пені необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині таким, що суперечить закону.

З огляду на викладене інші доводи сторін не беруться до уваги.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд дійшов висновку, що при вирішенні спору місцевий суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми ч.2 ст. 231 ГК України, які не підлягали застосуванню, та дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування позивачем на підставі ч.2 ст. 231 ГК України пені і штрафу, при цьому задоволив позов в цій частині частково, зменшивши розмір пені і штрафу на підставі ст. 233 ГК, ст. 551 ЦК та ст. 83 ГПК України.

Відтак в частині стягнення пені і штрафу рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове, яким в цій частині в задоволенні позову відмовити. Змінити рішення в частині стягнення судового збору та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 8 448,36грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що ціна позову становить 696 539,91 грн, а не 695 539,91грн, як зазначив позивач. Отже, згідно із ЗУ « Про судовий збір» позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1.5% від ціни позову, що становить 10 448,10 грн, в той час як позивач сплатив 10 433,11грн, що на 14, 99грн менше, ніж встановлено Законом.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 8 448,36грн. Разом з тим з позивача належить стягнути в дохід Державного бюджету 14,99грн. недоплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін

Крім того, з позивача на користь відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 11 492,91грн, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

1Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2015 у справі № 914/3387/15 в частині стягнення з Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, ідентифікаційний код 05447349, юридична адреса: 82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул.Трускавецька, буд. 4 на користь Приватного підприємства «БКФ Осанна», ідентифікаційний код 36338364, місцезнаходження: 82200, АДРЕСА_1 - 40 000,00грн пені та 10 000,00грн штрафу скасувати.

В частині позовних вимог про стягнення 105 065,15 грн пені та 28 000,00грн штрафу прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 105 065,15 грн пені та 28 000,00грн штрафу відмовити повністю.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2015 у справі № 914/3387/15 в частині стягнення з Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, ідентифікаційний код 05447349, юридична адреса: 82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул.Трускавецька, буд. 4 на користь Приватного підприємства «БКФ Осанна», ідентифікаційний код 36338364, місцезнаходження: 82200, АДРЕСА_1 10 444,34грн змінити, виклавши рішення в цій частині в наступній редакції:

Стягнути з Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, ідентифікаційний код 05447349, юридична адреса: 82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул.Трускавецька, буд. 4 на користь Приватного підприємства «БКФ Осанна», ідентифікаційний код 36338364, місцезнаходження: 82200, АДРЕСА_1 8 448,36грн судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства «БКФ Осанна», ідентифікаційний код 36338364, місцезнаходження: 82200, АДРЕСА_1 в дохід Державного бюджету України 14,99грн недоплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

2. Стягнути з Приватного підприємства «БКФ Осанна», ідентифікаційний код 36338364, місцезнаходження: 82200, АДРЕСА_1 на користь Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, ідентифікаційний код 05447349, юридична адреса: 82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул.Трускавецька, буд. 4 11 492,91 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 25.02.2016.

Головуючий - суддя М.І. Хабіб

суддя Н.М. Кравчук

суддя О.Л. Мирутенко