КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа№ 910/24542/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Антонюк А.О. - за належним чином оформленою довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р.

у справі №910/24542/15 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна"

про стягнення 627306,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" про стягнення 666449,40 грн. в якості страхової виплати за договором страхування відповідальності експедитора №312.994055365.0086 від 15.04.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору №312.994055365.0086 від 15.04.2015р. при настанні страхового випадку - втраті майна внаслідок крадіжки при здійсненні експедирування вантажу, наданого позивачу для перевезення, відповідачем не проведено виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 627306,36 грн., враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 04.11.2015р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. у справі №910/24542/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. у справі №910/24542/15.

У доводах апеляційного оскарження апелянт посилався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при винесенні рішення судом першої інстанції не було всебічно та повно проведено досліджень обставин справи.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" по справі №910/24542/15 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. передано для розгляду головуючому судді (судді-доповідачу) Кропивній Л.В.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. сформовано для розгляду справи №910/24542/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.02.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.02.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці та перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.

У судовому засіданні 24.02.2016р. представник відповідача проти доводів апеляційного оскарження заперечував, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. по справі № 910/24542/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник позивача не з'явився. Про час та місце судового засідання позивач був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський не бачить підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, а відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

Заслухавши доводи представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального прав, повторно розглянувши спір, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

15 вересня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" (надалі - позивач, Страхувальник) звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" (надалі - відповідач, Страховик), з урахування заяви від 04.11.2015р. про зменшення позовних вимог, про примусове стягнення з відповідача 627 036,36 грн. страхової виплати за договором страхування №312.994055365.0086 від 15.04.2015р.

Вимоги обґрунтовані тим, що Страховик безпідставно, в порушення умов договору №312.994055365.0086 від 15.04.2015р., при настанні страхового випадку - відповідальності страховика за договорами перевезення/експедиції за втрату чи пошкодження вантажу - відмовив у виплаті страхового відшкодування Страхувальнику.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2015р. було порушено провадження у справі № 910/24542/154.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 208-211, т. 1) заявлені вимоги не визнав і зазначив, що викрадення вантажу з автомобіля, залишеного у неохоронюваному місці паркуванні, не вважається страховим випадком, і не викликає на стороні Страховика зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страхувальнику. Що стосується події, яка мала місце 19.05.2015р., то, на думку відповіадча, збитки, завдані втратою вантажу, не підлягають відшкодуванню, оскільки на час прибуття представника страховика (аварійного комісара) автомобіль був розвантажений, що є порушенням страхувальником п. 1 Розділу 11 договору.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову, визнавши наведені відповідачем заперечення обґрунтованими.

З висновками і мотивами судового рішення не погодився позивач у справі, який, звернувшись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, просив рішення суду скасувати, і за наслідками перегляду справи прийняти нове рішення про задоволення його позову.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, 15.04.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховиком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" (страхувальником) був укладений договір страхування № 312.994055365.0086 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з наданням ним послуг по перевезенню та/або експедируванню вантажів.

Страховим ризиком згідно із страховим сертифікатом № 1 до договору від 15.04.2015р., є відповідальність експедитора з надання послуг по перевезенню/експедируванню, а також його відповідальність за майно у період страхування з 17.04.2014р. по 16.04.2015р. (обидві дати включно).

Таким чином, йдеться про страхування ризику відповідальності позивача як сторони договору перевезення /експедирування.

У відповідності до умов договору страхування № 312.994055365.0086 та страхового сертифікату відповідальність страховика за всіма претензіями по кожній страховій події в частині перевезень автомобільним транспортом в межах України обмежена 2 000 000 грн., а за всіма претензіями в цілому - сумою 3 000 000 грн.

У випадку настання обумовленої умовами договору страхування події страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальнику.

При цьому за розділом 10 договору страхування страховик відшкодовує збитки страхувальника після фактичної оплати їх страхувальником, або його представником, а також майнового задоволення страхувальником претензій третіх осіб, тоді як відповідно до розділу 9 договору, для підтвердження факту та обставин настання страхової події та визначення розміру відшкодування для прийняття рішення страховиком визнано достатньою письмову вимогу третіх осіб до страхувальника про відшкодування заподіяного збитку. Відповідно до розділу 8 договору - страхувальник зобов'язаний надати страховику всі документи і письмові матеріали, що стосуються страхової події; не робити пропозицій про добровільне відшкодування збитку, не обіцяти, не визнавати в частині або в цілому своєї відповідальності без письмової згоди страховика; сприяти страховику в розслідуванні обставин події; виконувати розпорядження і рекомендації страховика або його уповноважених представників; вжити всі заходи і виконати всі формальності для здійснення своїх прав на отримання компенсації збитку від осіб, винних в заподіянні збитку; повідомляти страховика про всі отримані відшкодування і компенсації за збитки, які за умовами даного договору підлягають відшкодуванню страховиком.

За умовами договору після одержання вимоги про відшкодування збитку страховик зобов'язаний: розслідувати обставини події і визначити розмір збитку; прийняти рішення і повідомити страхувальника про виплату страхового відшкодування, відмову або відтермінування виплати протягом 20 (двадцяти) робочих днів після одержання всіх необхідних документів по страховій події; виплатити страхове відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів після ухвалення рішення про виплату.

З наявних у справі і вірно оцінених судом першої інстанції документів випливає, що підчас здійснення своїх зобов'язань у період з 18.05.2015р. - 19.05.2015р. з експедирування /перевезення товарів корпорації "Індітекс" за замовленнями ТОВ "Бершка Україна", ТОВ "Зара Україна", ТОВ "ПУЛ ЕНД БЕА Україна" та ТОВ "Ойшо Україна" за маршрутом: 08373, Київська обл., с. Мартусівка, вул. Мойсеева, 70; м. Одеса, Старомиколаївська дорога, с. Фонтанка, ТЦ "Рівьєра" автомобілем ІСУЗУ СА0237ВІ, 19.05.2015р. у пункті доставки при розвантаженні вказаного вантажу виявлена нестача коробів з товаром на загальну суму 545 399,07 грн. у т.ч. ПДВ.

Поряд з цим, при здійсненні позивачем виконання зобов'язань перед ТОВ «Марс-Україна» і перевезення товарів на автомобілі ДАФ 44852КА/АА7872ХР, у період з 07.05.2015р. по 08.05.2015р. за маршрутом: смт. Велика Димерка, вул. Броварська 150; м. Херсон, пр-т. Синявина, 27, виявлено втрату 65 коробів з товаром та пошкодження 16 коробів, разом 81 короб, на загальну суму 121 050,33 грн. без урахування ІІДВ.

Обставини виконання позивачем зобов'язань перевезення/експедирування підтверджено наявними у справі документами ,а саме: укладеним 03.02.2014р. між TOB " 3AMMJIEP УКРАЇНА" (замовник) та ТОВ "ЛВ "ТРАНС - ЛОГІСТИК (перевізник) Договором перевезення за № 3-1402-10, заявкою №30-1505-0527 від 18.05.2015 р., товаросупровідними документами (зокрема, ТТН №18.05.2015/8736 від 18.05.2015р., №18.05.2015/7158 від 18.05.2015р., №18.05.2015/5714 від 18.05.2015р., №18.05.2015/3970 від 18.05.2015р.) , договорами транспортного експедирування №30-1812-13, №30/12113, №30/13-1218, №30/12/13 від 18.12.2013р. між позивачем та вказаними компаніями; договором від 10 жовтня 2012 року між ТОВ «Марс-Україна» та ТОВ «Заммлер Україна» про надання траспортно- експедиційних послуг, договором перевезення № Zop-683 від 07.05.2015р. між ТОВ "ЗАММЛЕР УКРАЇНА" (замовник) та ТОВ "ВОЛЯ" (Перевізник), Договором -заявкою на перевезення №73-1505-030.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до страховика із заявами (копії заяви №3372-31 від 08.05.2015р. та заяви №3639-31 від 20.05.2015р. знаходяться у матеріалах справи) про здійснення йому страхової виплати у зв'язку з страховим випадком - настанням відповідальності перевізника/експедитора за втрату і пошкодження вантажу під час його перевезення /експедирування.

Відмовляючи у виплаті, страховик, з яким погодився суд першої інстанції, послався на те, що автомобіль, з якого була вчинена крадіжка, був залишений не в безпечному місці, у розумінні договору страхування, оскільки за умовами договору страхування безпечним місцем паркування є спеціально обладнана стоянка для автомобільних перевізників ("TIR Parking"), стоянка, що охороняється, або територія дорожніх постів міліції (поліції).

Підставою відмови у виплаті страхового відшкодування за заявою страхувальника від 20.05.2015р. страховик визнав порушення водієм пункту 4 Розділу 22 "Інструкція для водіїв", в якому зазначено, що якщо одержувач припускає недостачу або наявність пошкоджень вантажу, то дозволяти забирати вантаж до прибуття експерта заборонено.

Ці доводи були викладені 07.08.2015р. відповідачем у листах -відповідях за №5158-31 та за № 5159-31 на адресу позивача.

З правомірністю наведених підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування судова колегія погодитися не може.

Зі змісту частини 1 статті 991 ЦК України випливає, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку: одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 цієї норми, дозволяється у договорі страхування передбачити також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Статтею 26 Закону України наведено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування:

навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Укладений між сторонами договір надає право страховику відмовити у виплаті за певних обумовлених сторонами умов, у тому числі тоді, коли втрата вантажу стала наслідком залишення транспортного засобу на паркування в місці, що не є безпечним.

Судова колегія погоджується з тим, що залишення транспортного засобу на тривалий, більше ніж 30 хвилин, час у місці, яке не охороняється, збільшує ризик крадіжки вантажу або самого автомобіля.

Проте, страховик звільняється від зобов'язання по виплаті страхового відшкодування лише тоді, коли відповідальність страхувальника по відшкодуванню збитків перед його контрагентами знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з втратою вантажу з автомобіля, залишеного на тривалому паркуванні у місці, яке сторони договору страхування не вважали безпечним.

Між тим, відповідач не довів, матеріалами справи не підтверджується , і з пояснень водія транспортного засобу не вбачається, що втрата вантажу відбулася 08.05.2015р. після паркування автомобіля на території оптової бази у м. Херсон по пр. Сенявіна, 27, що визначена місцем здачі вантажу вантажоодержувачем.

Так, з наявних у справі і наданих страховиком пояснень водія автомобіля «DAF» , державний номер 448-52 КА ( кузов д.н. АА7872 ХР) випливає, що прибувши на територію оптової бази у м. Херсон по пр. Сенявіна, 27, о 3-30 год. 08.05.2015р. водій не перевіряв цілісність пломб та запірних пристроїв на автомобілі і на їх злам звернув увагу лише тоді, коли на це вказала особа вантажоотримувача. Проведення перевірки автомобіля на предмет наявності і цілісності пломб та запірних пристроїв у момент прибуття автомобіля заперечувало також підприємство ТОВ «Південнний Регіон» , що вбачається з його письмової відповіді на запит страховика . Так згідно листа ТОВ "Південний регіон" від 03.07.2015р. за №89 ТОВ "Південний регіон" повідомило, що всі автомобілі, які заїжджають до орендарів ТОВ "Південний регіон" для завантаження чи вивантаження, підприємством не фіксуються і не беруться під охорону, а тому і не перевіряється ні цілісність пломб, ні пошкоджень запірних пристроїв.

Фабула кримінального провадження, на яку посилався відповідач, не є безспірним доказом втрати переданого до перевезення вантажу саме з території складу, де був припаркований автомобіль, а тому беззаперечним доказом цієї обставини судом не визнається.

Таким чином, посилання страховика на ту обтсавину, що втрата вантажу стала наслідком залишення транспортного засобу на паркування в місці, що не є безпечним, не є переконливими і документально не доведені, а отже, відмова у виплаті належного страхувальнику страхового відшкодування - неспроможна.

Відмова страховика у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що водій не перешкодив вантажоодержувачу у вивантаженні вантажу до прибуття експерта, не заслуговує на увагу, оскільки лише ця обставина не є достатньою для відмови у виплаті страхового відшкодування і тому суперечить закону і умовам договору страхування.

За умовами договору страхування страховим ризиком - була визначена ймовірна відповідальність позивача як перевізника/експедитора за втрату, пошкодження майна підчас перевезення/експедирування.

Розвантаження автомобіля до прибуття аварійного комісару і складення вантажоодержувачем акту по факту недостачі вантажу не створює для страховика перешкод у визначенні характеру та розміру збитків ,а отже відповідальності страховика.

Ці дані страховик може отримати і перевірити, користуючись правами, наданими йому договором страхування та законом , зокрема, робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку( ст. 25 Закону України «Про страхування»

До того ж розділом 9 Договору страхування передбачено, що для підтвердження факту та обставин настання страхової події та визначення розміру відшкодування страхувальник , в залежності від характеру і обставин події, надає наступні документи: письмові вимоги про відшкодування заподіяного збитку, отримані від третіх осіб; транспортні накладні, коносаменти; фактури і рахунки (інвойси); пакувальні відомості; акти огляду вантажу (аварійні сертифікати); акт експертизи вантажу, складений незалежним експертом - працівником спеціалізованої організації (торгово-промислової палати, сюрвеєрської компанії); письмове пояснення водія про подію; протокол митних органів; протокол органів дорожньої міліції (поліції); довідка органів міліції (поліції), що підтверджує факт звернення в ці органи страхувальника, документальне підтвердження слідчих органів про порушення кримінальної справи або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; деталізовані виправдовуючі документи на витрати, здійснені страхувальником із метою запобігання або зменшення розмірів збитку і захисту своїх інтересів у судових або арбітражних органах; страховик може вимагати інші документи, які він вважає необхідними для розслідування обставин події і ухвалення рішення щодо відшкодування збитку.

В силу статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України "Про страхування" та ч. 3 ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Зважаючи на те, що відповідальність позивача документально підтверджена в обсязі 627 036,36 грн., страхове відшкодування, яке підлягає примусовому стягненню із страховика, за вирахуванням передбаченої страховим сертифікатом у період страхування франшизи, становить 615036,36 грн. (627 036,36 грн -12000 грн.).

За таких обставин справи рішення господарського суду підлягає скасуванню, а позов - частковому задоволенню, з покладенням на сторони судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам в силу ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. у справі №910/24542/15 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. у справі №910/24542/15 - скасувати.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" - частково задовольнити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" (01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 57Б, ) грошові кошти у розмірі 615 036 (шістсот п'ятнадцять тисяч тридцять шість) грн. 36 коп.

5. Стягнути судовий збір з Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" (01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 57Б, ) у розмірі 9 225 (дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 55 коп.

6. Стягнути судовий збір з Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" (01054, м. Київ, вул. О.Гончара, 57Б, ) у розмірі 10 148 (десять тисяч сто сорок вісім) грн. 10 коп.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

8. Матеріали справи № 910/24542/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко