ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. Справа № 917/2627/15

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, 42221, с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, 37362

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 47

про стягнення грошових коштів у сумі 5385415,14 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 11.02.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Представники 03.03.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_3

Представники 09.03.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_3

Рішення приймається після перерв, оголошених в судовому засіданні 11.02.2016 року, 03.03.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 5385415,14 грн. заборгованості за договором поставки № 34-Д від 01.06.2012 р. з яких: 5293987,43 грн. основного боргу, 69389,87 грн. штрафу та 22037,84 грн. 3 % річних.

04.01.2016 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову (арк. с. 29). Суд в ухвалі від 05.01.2016 року відмовив в задоволенні даної заяви (арк. с. 37).

Ухвалою від 11.02.2016 р. за клопотанням відповідача строк вирішення спору продовжено на 15 днів.

11.02.2016 р. на адресу суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог. Так згідно позовної заяви позивач просив стягнути суму основного боргу в розмірі 5293987,43 грн на підставі приймальних квитанцій №39, від 31.08.2015 р. на суму 3470460,12 грн, №37 від 30.09.2015 р. на суму 3163437,92 грн, №48 від 31.10.2015 р. на суму 799013,72 грн. Згідно заяви про зміну підстави позову та зменшення позовних вимог позивач просить стягнути 5158005,84 грн. основного боргу на підставі приймальних квитанцій №39, від 31.08.2015 р. на суму 471535,79 грн, №37 від 30.09.2015 р. на суму 3163437,92 грн, №48 від 31.10.2015 р. на суму 799013,72 грн. та №41 від 31.01.2016 р. на суму 724018,41 грн.

Також 03.03.2016 р. позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог №02/03/16 від 02.03.2016 р. (а.с. - 97). Згідно вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача 5221433,55 грн. заборгованості, з яких: сума основного боргу 5130005,84 грн, 69389,87 грн. штрафу, 22037,84 грн 3% річних Суд задовольняє та приймає вказані заяви до розгляду, як такі, що не суперечать чинному законодавству, а позовні вимоги розглядаються в новій редакції.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягає ( в редакції заяв про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог наполягає), з підстав викладених у позовній заяві.

03.03.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 113-116), в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що в п. 2.4. договору сторони погодили, що постачальник зобов'язаний надавати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну № 1 - ТН (МС), із заповненням у них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока, видаткову накладну, ветеринарне свідоцтво (Ф-2). Проте позивачем повного пакету документів зазначеного в п. 2.4. договору відповідачу надано не було.

В пункті 2.5. договору сторони погодили, що у випадку, якщо постачальник своєчасно не надасть покупцю документи (всі разом або будь-які з них окремо), що зазначені у п. 2.4. цього договору, або надасть зазначені документи (всі разом або будь-які з них окремо) неналежно оформленими, то в цьому випадку покупець має право призупинити оплату молока, згідно п. 5.4. цього договору, до моменту надання постачальником належним чином оформлених документів, зазначених у п. 2.4. цього договору. Враховуючи вищенаведене відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим п. 2.5. договору, призупинив оплату товару за договором, що, на думку відповідача, виключає порушення законних прав позивача та тягне відсутність за собою предмету спору.

Крім того, відповідач посилається на те, що приймальна квитанція за своєю правовою природою не може бути самостійним доказом поставки товару, а єдиним належним доказом на підтвердження факту отримання відповідачем товару в розумінні ст. 33 ГПК може бути лише товарна накладна за формою № 1 - ТН (МС), які позивачем не надані до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.06.2012 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Духова (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №34-Д з додатками (арк. с. 11-16), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню) далі за текстом - молоко, а покупець зобов'язався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 Договору кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС), затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002 року (далі за текстом - товарна накладна), ціна - у Протоколах погодження цін (Додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання, є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору на кожну партію молока постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи:

- товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну формою №1-ТН (МС), із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока;

- видаткову накладну;

- податкову накладну. Ветеринарне свідоцтво (Ф-2) надається Постачальником Покупцю, на заплановану кількість молока, що передаватиметься у власність Покупцю, на кожний місяць, не пізніше 3 числа поточного місяця (п. 2.4 Договору).

Згідно з п. 2.5 Договору, у випадку, якщо постачальник своєчасно не надасть покупцю документи (всі разом або будь-які з них окремо), що зазначені у п. 2.4. цього Договору, або надасть зазначені документи (всі разом або будь-які з них окремо) неналежно оформленими, то в цьому випадку Покупець має право призупинити оплату молока, згідно п. 5.4. цього Договору, до моменту надання Постачальником належним чином оформлених документів, зазначених у п. 2.4. цього Договору.

Пунктом 4.2.3. вказаного договору визначено, що покупець зобов'язаний проводити оплату за молоко, за ціною визначеною сторонами у додатку № 1. Даний додаток до договору для дослідження судом сторонами не надано.

Пунктом 5.1. договору визначено, що ціна молока встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.4. договору, покупець здійснює оплату за об'єм молока поставленого постачальником протягом 10 (десяти) календарних днів у найближчий банківський день, наступним за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору Відповідачем за період з 01.08.2015 року по 08.10.2015 року прийнято від Позивача товару на загальну суму - 8156930,17 грн., підтвердженням чого є наступні документи:

прийомна квитанція № 39 на закупівлю молочної сировини від 31.08.2015 року на суму 3 470 460,12 грн.; довіреність № 1092 від 01.08.2015 року; видаткова накладна № ЦБДУХ001282 від 31.08.2015 року; довіреність № 1222 від 01.09.2015 року; прийомна квитанція № 37 на закупівлю молочної сировини від 30.09.2015 року на суму 3 163 437,92 грн.; видаткова накладна № ЦБДУХ001424 від 30.09.2015 року; прийомна квитанція № 48 на закупівлю молочної сировини від 31.10.2015 року на суму 799 013,72 грн.; видаткова накладна № ЦБДУХ001548 від 08.10.2015 року., прийомна квитанція № 41 на закупівлю молочної сировини від 31.01.2016 року на суму 724018,41 грн.; Довіреність №106 від 01.01.2016 р.

Як вказує позивач, відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар і за ним рахується заборгованість в сумі 5130005,84 грн., яку і просить стягнути позивач.

Крім того, позивачем на підставі п. 6.2 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу до стягнення 69389,87 грн штрафу та 22037,84 грн 3% річних.

Таким чином, загальна сума заявлена до стягнення складає 5221433,55 грн. грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що в обґрунтування факту поставки позивачем відповідачу товару позивачем надано приймальні квитанції, видаткові накладні, довіреності на отримання товару (арк. с. 17-23,88-89).

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої формитоварної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої Наказом Мінагрополітики від 01.07.2002 р. № 176, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2002 р. за №9722/7010, та яка діяла на момент спірних правововідносин передбачено, що Товарна накладна за формою N 1-ТН (МС) (далі - накладна) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством-одержувачем, для оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України.

Указана накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо.

Відповідно до п. 2.4. Договору, на кожну партію молока Постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну № 1 - ТИ (МС), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, із заповненням у них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну; податкову накладну; ветеринарне свідоцтво (Ф-2).

Водночас, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивачем не надано до суду спеціалізованих товарних накладних за Формою № 1 - ТН (МС), як це передбачено договором та законодавством, що діяло на момент спірних правовідносин;

Відповідно до п. 2.5. Договору, у випадку, якщо Постачальник своєчасно не надасть Покупцю документи (всі разом або будь-які з них окремо), що зазначені у п. 2.4. цього Договору, або надасть зазначені документи (всі разом або будь-які з них окремо) неналежно оформленими, то в цьому випадку Покупець має право призупинити оплату молока, згідно п. 5.4. цього Договору, до моменту надання Постачальником належним чином оформлених документів, зазначених у п. 2.4. цього Договору.».

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач при здійсненні поставки не надав йому повного пакету супровідних документів згідно п.2.4. Договору, а саме: товарно-транспортні накладні Ф1-ТН надав частково; спеціалізовані товарні накладні за формою № 1-ТН (МС) - не надав взагалі.

Представник позивача в засіданні пояснив, докази вручення вищевказаного пакету документів відсутні, про що зазначено в протоколі судового засідання від 09.03.2016 р.

Таким чином, у зв'язку з систематичним невиконанням умов Договору Постачальником відповідачем 03.07.2015 року було направлено на адресу СТОВ ім. Духова повідомлення № 349, яким було останнього було попереджено про те, що у разі ухилення від виконання умов п.2.4. Договору, ТОВ «Гадячсир», в подальшому, без додаткових попереджень чи повідомлень, буде проводитись призупинення оплати товару, поставленого без повного пакету супровідних документів. Незважаючи на це Позивач, не дотримуючись умов Договору, добровільно, на свій страх та ризик здійснював поставки Товару Відповідачу без надання зазначених вище документів.

Відповідно до ч. 3. ст. 538 Цивільного кодексу України: «У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі».

Згідно норм ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 221 Господарського кодексу України, у разі якщо кредитор не виконав дій,

зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Враховуючи, що Постачальник не надано Покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.4. Договору, зокрема спеціалізованих товарних накладних за формою № 1 - ТН (МС), ТОВ «Гадячсир», скориставшись своїм правом, передбаченим п. 2.5. Договору, на законних підставах було призупинено оплату товару за Договором, що виключає порушення законних прав Позивача та тягне за собою відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов Договору Постачальником.

Також суд зазначає, що згідно п.1.2. Договору, ціна товару, як його істотна умова -визначається Сторонами у Протоколах погодження цін, що є двостороннім документом і є невід'ємною частиною Договору, однак, незважаючи на це, Позивачем не надано до матеріалів справи жодного Протоколу погодження цін.

Відповідно до п. 5.1. Договору: «Ціна на молоко встановлюється у національній валюті України - гривні, та погоджується Сторонами шляхом підписання Протоколу погодження цін (Додаток №1), який є невід'ємною частиною Договору.»

Також суд зазначає, що у наданих Позивачем до матеріалів справи приймальних квитанціях та видаткових накладних містяться різні дані щодо ціни товару, проте не надано жодного протоколу погодження цін, що свідчить про неможливість встановити дійсну ціну, за якою поставлявся товар та встановити обґрунтованість вимоги щодо стягнення суми основного боргу в заявленому Позивачем розмірі.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 11.03.2016р.

Суддя Н.Г. Гетя