ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2016 р.Справа № 924/1967/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Судді Магери В.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКО СІТІ, м. Чернігів

до Приватного підприємства „СИНЯВА, смт. Стара Синява, Старосинявський район, Хмельницька область

про стягнення 34 449,71 грн., з яких 17 500,00 грн. основного боргу, 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції, 3 500,00 грн. штрафу

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю №3 від 12.01.2016р.;

В судовому засіданні 22.02.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом, згідно якого просив стягнути із відповідача 34 449,71 грн., із яких 17 500,00 грн. основного боргу, 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції, 3 500,00 грн. штрафу за невиконання відповідачем зобовязань по договору поставки від 29.01.2015р. №290115/1, а також відшкодувати за рахунок відповідача витрати на послуги адвоката у сумі 10 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем було підписано Договір поставки від 29.01.2015р. №290115/1, відповідно до п.п.1.1 якого позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, поставити і передати у власність товар (партію товару) в асортименті, кількості та цінами, вказаних у податкових накладних, що засвідчують передачу-приймання товару, а відповідач - прийняти та оплатити вказаний товар.

Вказує, що на підставі даного договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 86 831,36 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними: №53 від 29.01.2015 р. на суму 42 151,19 грн., №78 від 05.02.2015р. на суму 40 094,50 грн., №156 від 27.02.2015р. на суму 863,27 грн., №237 від 12.03.2015р. на суму 3 722,40 грн.

Вказує, що згідно п.п. 6.1. договору відповідач зобов'язаний оплатити позивачу вартість (ціну) кожної партії товару шляхом попереднього перерахунку коштів на рахунок позивача. Натомість, відповідач частково сплатив борг на суму 69 331,36 грн., решта боргу у сумі 17 500,00 грн. залишилась непогашеною.

Згідно змісту статей 525, 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, п.7.3. договору передбачено відповідальність відповідача за порушення строків оплати вартості (ціни) товару, встановленого п.6.1. договору, позивач має право стягнути із відповідача пеню у розмірі подвійної облікової станки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов'язання, від суми боргу за кожен день прострочки.

Посилається на те, що п.7.4. договору у разі порушення грошових зобов'язань за договором більше ніж на 20 календарних днів, позивач має право стягнути із відповідача штраф в розмірі 20% від вартості поставлених, але не оплачених товарів (розрахунок додасться).

У додаткових письмових поясненнях від 22.01.2016р. позивач вказує, що право нараховувати індекс інфляції та 3% річних надано позивачу законодавством України, а саме ч.2 ст.625 ЦК України, де зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору, інший розмір процентів там не встановлено. Стосовно нарахування штрафу за несвоєчасну оплату поставленого товару, то у п.7.4. договору чітко зазначено, що в разі порушення грошових зобов'язань за договором більше ніж на 20 календарних днів, позивач має право стягнути з відповідача штраф в розмірі 20% від вартості поставлених, але не оплачених товарів.

Відповідач у поданому суду письмовому відзиві від 11.01.2016р. із позовним вимогами не погоджується, вказує на те, що дійсно, між ТОВ „ЕКО СІТІ та ПП „Синява було укладено Договір №290115/1 від 29.01.2015р., відповідно до п.п.1.1 якого постачальник (позивач) зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, поставити та передати у власність покупцеві (відповідачу) товар в асортименті у видаткових накладних, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах вказаних в договорі прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.6.1. Договору, покупець зобов'язаний оплатити постачальнику вартість кожної партії товару, шляхом попереднього перерахунку коштів на рахунок постачальника.

Вказує, що постачальник здійснив продаж товару без перерахування коштів на розрахунковий рахунок покупцем (29.01.2015р. на суму 42 151,19 грн. та 05.02.2015р. на суму 40 094,50 грн.), таким чином, як вказує відповідач, позивач сам порушив п.6.1 та умови договору.

Як вказує відповідач, частина товару згідно накладної №53 від 29.01.15р. була повернена Постачальнику згідно накладної №7 від 14.05.2015р. на суму 15 425,55 грн., про що постачальник не надав інформації, чим намагається ввести суд в оману. Тобто постачальник продав товар на суму 86831,36 грн., з яких товар на суму 15 425,55 грн. повернено, 53 905,81 грн. оплачено згідно банківських виписок. Отже, заборгованість відповідача становить 17 500,00 грн.

У Акті звірки взаєморозрахунків станом за період 2015р. чітко зазначено, що заборгованість станом на 07.08.2015р. становить 17 500,00 грн.

Із нарахуванням пені, встановленого індексу інфляції та 3% річних по договору поставки №290115/1 від 29.01.2015р. відповідач також не погоджується, так як відповідно до п.7.3, за порушення терміну оплати вартості поставленого товару, встановленого п.6.1 цього договору, Постачальник має право стягнути із Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов'язання, від суми боргу за кожен день прострочки.

Щодо нарахування штрафу, то позивач, на думку відповідача, порушивши п.6.1 договору не правомірно його нараховує та стягує.

Відповідач не погоджується із оплатою послуг адвоката в сумі 10 000,00 грн., так як претензія від 15.12.15 р. та позовна заява від 21.12.15р. складені з порушенням норм чинного законодавства (не дотримано ст.ст.6,7,57 ГПК України).

З огляду на викладене, відповідач погоджується із вимогами позивача про стягнення із нього 17 500,00 грн. основного боргу.

Також, у додатковому письмовому поясненні від 10.02.2016р. відповідач вважає, що згідно розділу 6 даний договір поставки №290115/1 від 29.01.2015р. не можна вважати таким, що здійснюється на умовах попередньої оплати з наступних причин.

Так, як зазначає відповідач, відповідно п.6.2 Договору, який складений за вимогою постачальника, при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату первинного документу (номер договору, рахунка-фактура, видаткової накладної), оформлення покупцем платіжного доручення можливо здійснити лише після отримання товару та видаткової накладної від Постачальника.

Таким чином, відповідно до протиріччя між п.6.1 та 6.2 Договору, умова попередньої оплати даного Договору, на думку відповідача, не діє.

Відповідач також вказує, що додатковим підтвердженням недійсності умови попередньої оплати є постачання та передача товару від постачальника до покупця виключно за ініціативою Постачальника, оскільки з боку покупця відсутні будь-які звернення про постачання товару без попередньо перерахованих коштів.

Вищезазначені факти вказують, що цей договір поставки не є діючим на умові попередньої оплати. Оскільки інших термінів здійснення розрахунків за поставлений товар умовами договору не зазначено, то розрахунок проводиться на протязі терміну дії договору або за першою вимогою постачальника згідно ч.2 ст.530 ЦК України.

При цьому, відповідач вказує, що письмова вимога ТОВ „ЄКО СІТІ до ПП „Синява датована 15.12.2015р. та була отримана відповідачем, що також не заперечується і позивачем.

Представник позивача в засіданні суду 22.02.2016р. участі не приймав, проте у направленому суду письмову клопотанні від 22.01.2016р. просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача. Із наявних у справі позовних матеріалів та письмових пояснень позивача, направлених до суду поштовою кореспонденцією, вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позов та відшкодувати останньому адвокатські витрати в сумі 10 000,00 грн.

Представник відповідача в засідання суду 22.02.2016р. прибув, вказує, що основний борг у сумі 17 500,00 грн. визнає та проти його стягнення не заперечу. Натомість, нарахування 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. інфляційних та 3 500,00 грн. штрафу вважає неправомірним та просить відмовити в позові в цій частині. Представник відповідача надав суду засвідчену копію претензії від 15.12.2015р. за вих.№151215/1 із вимогою сплатити заборгованість у сумі 17 500,00 грн., яку відповідач отримав 20.12.2015р., виходячи з його усних пояснень.

Також, представник відповідача не погоджується із заявленими позивачем адвокатськими витратами у сумі 10 000,00 грн., оскільки вважає їх надмірно завищеними порівняно із сумою боргу, та просить суд врахувати, що адвокат ОСОБА_2 жодного разу не приймала участь у судових засіданнях.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ЕКО СІТІ, м. Чернігів як юридична особа значиться в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до Спецвитягу від 23.12.2015р. №21570360.

Приватне підприємство „СИНЯВА, смт. Стара Синява Старокостянтинівський район Хмельницька область як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до Спецвитягу від 23.12.2015р. №21570324.

29.01.2015р. між ТОВ „ЕКО СІТІ (постачальник) та ПП „СИНЯВА (покупець) підписано Договір поставки №290115/1, відповідно до п.п.1.1 якого постачальник обов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, поставити і передати у власність товар (партію товару) в асортименті, кількості та цінами, вказаних у податкових накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами даного договору, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити вказаний товар.

Згідно п.2.1, 2.4 вказаного договору передбачено, що передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, у якій сторони зазначають найменування товару, кількість, ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана постачальником у видатковій накладній є датою поставки товару постачальником. Поставка товару здійснюється окремими партіями згідно із замовленнями покупця. Сторони погоджують строки поставки товару, асортимент, кількість товару, ціну та вартість партії товару згідно з усною домовленістю або письмового замовлення покупця. Замовлення може бути спрямоване постачальнику шляхом використання факсимільних або комп'ютерних засобів зв'язку (електронною поштою).

Вказаним договором сторони передбачили, що право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить до покупця з моменту отримання товару від постачальника та підписання сторонами видаткової накладної, що засвідчує факт отримання покупцем товару. (п.п.2.5 договору).

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору передбачено, що ціни на товари, що постачаються постачальником, є звичайними вільними відпускними та визначаються по взаємному погодженню сторін на кожну окрему поставку. Сторони визначають, що ціни на товари, погоджені сторонами, є попередніми і можуть змінюватися постачальником в залежності від показників, які обумовлюють вартість товару (собівартість, витрати) протягом строку дії договору, та які встановлюються на кожну партію окремо. Асортимент, кількість, та вартість товару (із урахуванням ПДВ), остаточно узгоджується та відображаються сторонами у видатковій накладній по кожній партії окремо.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити постачальнику вартість (ціну) кожної партії товару шляхом попереднього перерахунку коштів на рахунок постачальника. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дата первинного документу (номер договору, рахунка-фактура, видаткової накладної), виписаного постачальником на оплату поставленої партії товару.

П.п.7.3 вказаного договору сторони передбачили, що за порушення терміну оплати вартості (ціни) поставленого товару, встановленого п.п.6.1 цього договору, постачальник має право стягнути із покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов'язання, від суми боргу за кожен день прострочки. Штрафна санкція, передбачена цим пунктом договору, стягується понад строк, передбачений п.6 ст.232 Господарського кодексу України в межах 5-ти річного строку.

Згідно п.п.7.4 договору передбачено, що в разі порушення грошових зобов'язань за договором постачальник також має право стягнути з покупця штраф в розмірі 10% від вартості кожної партії неоплачених товарів, поставлених постачальником протягом строку дії даного договору, а в разі порушення грошових зобов'язань більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів постачальник має право стягнути штраф в розмірі 20% від вартості поставлених, але не оплачених товарів.

У разі несвоєчасного прийняття товару, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 1% від вартості 1 несвоєчасно прийнятого товару, в разі прострочення прийняття товару більше ніж на 5 днів покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 5% від вартості несвоєчасно прийнятого товару. Сплата штрафів, пені та відшкодування збитків не позбавляє винну сторону від виконання нею своїх зобов'язань за даним договором. На підставі ст.259 Цивільного Кодексу У країни сторони встановили, що строк позовної давності за цим договором, а також по стягненню штрафів та пені складає 5 (п'ять) років (п.п.7.5, 7.6, 7.7 договору).

На виконання вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 86831,36 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №53 від 29.01.2015 р. на суму 42 151,19 грн., №78 від 05.02.2015р. на суму 40 094,50 грн., №156 від 27.02.2015р. на суму 863,27 грн., №237 від 12.03.2015р. на суму 3 722,40 грн. Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін, скріплені печатками.

При цьому, товар на суму 15 425,55 грн., отриманий відповідачем по видатковій накладній №53 від 29.01.2015р., відповідач повернув позивачу згідно накладної на повернення №7 від 14.058.2015р.

Відповідач частково сплатив заборгованість на суму 53 905,81 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №127 від 10.02.2015р. на суму 4 012,56 грн., №128 від 11.02.2015р. на суму 4 184,34 грн., №131 від 13.02.2015р. на суму 2 654,78 грн., №134 від 17.02.2015р. на суму 2 000,00 грн., №138 від 19.02.2015р. на суму 2 000,00 грн., №142 від 20.02.2015р. на суму 3 000,00 грн., №145 від 23.02.2015р. на суму 2 000,00 грн., №152 від 25.02.2015р. на суму 2 000,00 грн., №154 від 27.02.2015р. на суму 3 000,00 грн., №155 від 27.02.2015р. на суму 863,27 грн., №164 від 03.03.2015р. на суму 3 000,00 грн., №166 від 04.03.2015р. на суму 2 000,00 грн., №171 від 05.03.2015р. на суму 3 000,00 грн., №175 від 06.03.2015р. на суму 3 000,000 грн., №177 від 11.03.2015р. на суму 3 000,00 грн., №178 від 11.03.2015р. на суму 3 722,40 грн., №181 від 12.03.2015р. на суму 3 000,00 грн., №191 від 17.03.2015р. на суму 4 439,72 грн., №14 від 06.08.2015р. на суму 1 028,74 грн., картками особового рахунку від 06.08.2015р., від 10.02.2015р., від 11.02.2015р., від 13.02.2015р., від 17.02.2015р., від 19.02.2015р., від 20.02.2015р., від 2.2015р., від 25.02.2015р., від 27.02.2015р., від 02.03.2015р., від 02.03.2015р., від 03.03.2015р., від 06.03.2015р., від 11.03.2015р., від 17.03.2015р.

Станом на 31.12.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 17 500,00 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків від 31.12.2015р., який підписаний представниками сторін, скріплений печатками.

Згідно наявної в матеріалах справи претензії від 15.12.2015р. №151215/1 на суму 17 500,00 грн. вбачається, що позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про стягнення боргу. Натомість, відповіді на претензію позивач не отримав, заборгованість в сумі 17 500,00 грн. в добровільному порядку відповідачем не погашена.

Оскільки відповідач зобовязання по договору не виконав, позивач, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути із відповідача 17 500,00 грн. основного боргу, 6108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції, 3 500,00 грн. штрафу за порушення зобовязань по договору. Крім того, позивач просить відшкодувати останньому за рахунок відповідача витрати по оплаті судового збору та 10 000,00 грн. адвокатських витрат.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обовязків сторін є укладення між ними договору. В силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір поставки від 29.01.2015р. №290115/1, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання вчасно проводити розрахунки за отриманий товар, проте в повному обсязі не розрахувався із позивачем на суму 17 500,00 грн.

Вказана заборгованість підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, картками особового рахунку, платіжними дорученнями про часткове погашення боргу, актом звірки розрахунків, розрахунком заборгованості. Судом враховується, що борг у сумі 17 500,00 грн. відповідач підтвердив та не заперечив проти його стягнення в судовому порядку зважаючи на те, що докази сплати вказаної суми боргу в матеріалах справи відсутні.

Із врахуванням вищевикладеного, вимогу про стягнення із відповідача 17 500,00 грн. основного боргу суд вважає правомірною та такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення, крім основного боргу, також

6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції згідно поданих суду розрахунків. Відповідно, 6 108,96 грн. пені позивач просить стягнути за період з 29.01.2015р. по 29.07.2015р., 683,75 грн. 3% річних за період з 29.01.2015р. по 21.12.2015р. та 6 657,00 грн. інфляційних втрат за період з 29.01.2015р. по 21.12.2015р. згідно розрахунків.

В обґрунтування стягнення із відповідача вказаних сум позивач посилається на те, що п.п.6.1 відповідач зобов'язаний був оплатити позивачу вартість кожної партії товару шляхом попереднього перерахунку коштів на рахунок позивача. Відтак, простроченням необхідно вважати наступну дату від дати отримання відповідачем відповідної партії товару по кожній видатковій накладній.

Із наявного в матеріалах справи договору поставки від 29.01.2015р. №290115/1 слідує, що хоча п.п.6.1 договору і передбачалась умова про попередню оплату, проте сторонами не було визначено ані строку здійснення відповідачем таких оплат, ані суми, які він повинен був сплатити до моменту отримання товару по кожній партії.

Відтак, строк виконання зобовязань по сплаті коштів повинен був визначатись моментом предявлення вимоги про оплату виходячи із приписів ч.2 ст.530 ЦК України із врахування того, що поставка товару здійснювалась партіями, а вартість товару остаточно узгоджувалась та відображалась сторонами у видатковій накладній по кожній партії окремо (п.п.5.2 договору).

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, посилання позивача на те, що обовязок сплати за товар повинен був бути виконаний відповідачем негайно після отримання товару по кожній видатковій накладній, судом до уваги не приймається, оскільки іншого строку оплати (крім попередньої оплати згідно п.п.6.1 договору, яка відповідачем не проведена), договором встановлено не було.

Судом враховується, що обовязок негайного виконання оплати може випливати із припису ч.1 ст.692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14.

При цьому, письмових доказів на підтвердження того, що відповідач повинен був негайно сплатити кошти після отримання товару по кожній партії, суду не подано, доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовані.

Судом також враховується, що позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 15.12.2015р. №151215/1 на суму 17 500,00 грн., яку відповідач, за його усним повідомленням, отримав 20.12.2015р., що також не спростовано позивачем.

Наказом Міністерства транспорту та звязку України №1149 від 12.12.2007р. затверджено нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень та поштових переказів, відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 яких, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового звязку становлять: між іншими населеними пунктами різних областей 5 днів, для пріоритетної до 4 дні.

Відтак, зобовязання по оплаті відповідач повинен виконати починаючи із „27 грудня 2015р., тому і прострочення грошових зобовязань необхідно обраховувати від цієї дати. (ст.530 ЦК України).

Згідно п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14 передбачено, що господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті.

Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Враховуючи те, що нарахування сум пені, інфляційних витрат та річних позивачем проведено за період із 29.01.2015р. по 21.12.2015р., тобто за відсутності порушеного відповідачем грошового зобовязання у цей строк, суд не вбачає правових підстав для самостійного збільшення періоду для нарахування починаючи із 27.12.2015р. та до моменту прийняття проведених позивачем нарахувань.

Згідно п.п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14 передбачено, що у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом приймається до уваги, що згідно ч.2 ст.625 ЦК України обовязок сплати на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних встановлено для відповідача лише за умови прострочення виконання останнім грошового зобов'язання. У разі, якщо таке прострочення судом не встановлено, позивач позбавлений права на стягнення таких сум. Така ж умова передбачає і нарахування сум пені (ч.3 ст.549 ЦК України, ч.1 ст.230 ГК України, ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань).

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстави для нарахування та стягнення із відповідача 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних та 6 657,00 грн. збитків від інфляції відсутні.

Щодо правомірності позовних вимог про стягнення із відповідача штрафу в сумі 3 500,00 грн. штрафу, судом до уваги приймається таке.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 статті 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із матеріалів справи вбачається, що п.п.7.4 договору поставки №290115/1 від 29.01.2015р. сторони передбачили, що у разі порушення грошових зобов'язань більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів, постачальник має право стягнути штраф в розмірі 20% від вартості поставлених, але не оплачених товарів.

Згідно наявного у справі розрахунку суми штрафу, судом приймається до уваги, що останній проведено у відповідності до вищевикладених норм чинного законодавства, фактичних обставин справи та розраховано правильно.

За таких обставин, нарахування 3 705,75 грн. штрафу (17 500,00 грн.*20%) суд вважає правомірним та таким, що підлягає задоволенню. Відтак, будь-які докази на спростування доводів позивача щодо правомірності позовних вимог в цій частині, суду не було подано.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 17 500,00 грн. основного боргу та 3 705,75 грн. штрафу, в позові про стягнення 6108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних та 6 657,00 грн. збитків від інфляції відмовити.

Згідно ст.44, 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно сумі задоволених позовних вимог виходячи із необхідної до сплати суми судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Судом також приймається до уваги, що позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір у більшому, ніж встановлено Законом, розмірі (платіжне доручення №698 від 21.12.2015р. на суму 1 378,00 грн).

Згідно п.п.5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013р. №7 передбачено, що питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки на дату вирішення справи у засіданні 22.02.2016р. клопотання позивача про повернення надмірно сплаченої суми судового збору на адресу суду не надходило, суд позбавлений можливості процесуально здійснити таке повернення. При цьому, враховується, що про таке повернення зазначається в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ, зокрема, у випадку, передбаченому п.2 ч.1 ст. 88 ГПК України.

При вирішенні питання про відшкодування адвокатських послуг судом приймається до уваги, що статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч.3 ст.48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України „Про адвокатуру. Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України „Про адвокатуру, де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача по справі здійснювала ОСОБА_2, яка є адвокатом згідно свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000035 від 30.06.2015р. На підтвердження сплати адвокатських послуг в сумі 10 000,00 грн. позивачем подано договір про надання правової допомоги №10 від 01.12.2015р., квитанція прибуткового касового ордера на суму 10 тис. грн.

Відповідно до п.6.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

У п.12 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998 №02-5/78 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (з наступними доповненнями і змінами) зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд із урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи наявні у справі докази та документи, незначну заборгованість відповідача, предмет позову, обєм виконуваної адвокатом роботи за відсутності акта приймання-передачі наданих послуг, часткове задоволення позову, а також ту обставину, що адвокат не приймав участь у судових засіданнях 12.01.2016р, 25.01.2016р., 11.02.2016р., 22.02.2016р., суд прийшов до висновку про розумність та обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 2 000,00 грн.

За таких обставин, позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати 2 000,00 грн. витрат оплати послуг адвоката.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКО СІТІ, м. Чернігів до Приватного підприємства „СИНЯВА, смт. Стара Синява, Старосинявський район, Хмельницька область про стягнення 34 449,71 грн., з яких 17 500,00 грн. основного боргу, 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції, 3 500,00 грн. штрафу задовольнити частково.

Стягнути із Приватного підприємства „СИНЯВА, 31400, АДРЕСА_1 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКО СІТІ, 14013, АДРЕСА_2 () 17 500,00 грн. (сімнадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.) основного боргу, 3 500,00 грн. (три тисячі пятсот гривень 00 коп.) штрафу, 644,92 грн. (шістсот сорок чотири гривні 92 коп.) витрат по оплаті судового збору, 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ.

У позові про стягнення 6 108,96 грн. пені, 683,75 грн. 3% річних, 6 657,00 грн. збитків від інфляції відмовити.

Повне рішення складено 26.02.2016р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (АДРЕСА_3, 14013) рекоменд. кореспонд.

3 - відповідачу (АДРЕСА_4, 31400) - згідно заяви