РІШЕННЯ

25.02.2016Справа №910/31532/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/31532/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Київхліб», м. Київ,

про стягнення 211 257,27 грн.,

за участю представників:

позивача - Дарда С.С. (довіреність від 30.11.2015 № 274);

відповідача - Симбірцев Є.В. (довіреність від 05.01.2016 № П-05/1).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (далі - ТОВ «Санвіт-Холдінг») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Київхліб» (далі - ПАТ «Київхліб») про стягнення за договором поставки від 17.03.2014 № 14 (далі - Договір): 21 023,74 грн. 3% річних; 215 180,42 грн. втрат від інфляції, а всього 236 204,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31532/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2016.

25.01.2016 відповідач подав суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважних представників.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи було відкладено на 09.02.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін та задоволенням клопотання відповідача.

09.02.2016 відповідач подав відзив на позовну заяву та клопотання про продовження строку розгляду спору. Так, у відзиві відповідач просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись, зокрема, на необґрунтований розрахунок (позивач не врахував сплату грошових коштів у сумі 200 000 грн. 25.08.2015).

Суд визнав клопотання представника відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 розгляд справи було відкладено на 18.02.2016, у зв'язку з неявкою представників позивача; продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

18.02.2016 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи та заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача: 19 697,79 грн. 3% річних; 191 559,48 грн. втрат від інфляції, а всього 211 257,27 грн. Також, позивач просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 669,67 грн.

У судовому засіданні 18.02.2016 було оголошено перерву до 25.02.2016 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

25.02.2016 відповідач подав суду клопотання про залишення позову без розгляду, посилаючись на таке:

- аргументуючи позовні вимоги у справі про стягнення з ПАТ «Київхліб» 3 % річних та втрат від інфляції ТОВ «Санвіт-Холдінг» як обставину, що має преюдиційне значення заявило про наявність рішення про стягнення заборгованості № 910/9063/15;

- при цьому, позивач не повідомив суд про те, що питання стягнення штрафних санкцій за невчасне виконання Договору вже підіймалося в судовому засіданні по справі № 910/9063/15;

- звертаючись до суду у справі № 910/9063/15 із заявою про збільшення позовних вимог від 08.05.2015 позивач визначив остаточну суму боргу, яку боржник має сплатити;

- водночас такою заявою ТОВ «Санвіт-Холдінг» визначило своє відношення до штрафних санкцій, вказавши в тексті заяви, що суму річних та пені позивач не змінює;

- таким чином, стягнення штрафних санкцій, а саме пені вже вирішено в судовому засіданні у справі № 910/9063/15;

- зазначаючи в заяві про збільшення позовних вимог про не зміну штрафних санкцій, позивач фактично відмовився від частити позову;

- наслідки відмови позивача від позовних вимог (відмови в частині) визначені статтею 78 ГПК України;

- відмова позивача від позову (в тому числі часткової відмови) - це вияв принципу диспозитивності, наслідком чого є неможливість повторного звернення до суду з тим самим позовом.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

У пункті 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої статті 81 ГПК України, має доводитися заінтересованою стороною, зокрема, шляхом подання належним чином завіреної копії ухвали суду про порушення провадження у справі зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Разом з тим, наразі у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, немає справи з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, який розглядається у даній справі.

Отже, підстав для залишення позовної заяви без розгляду не вбачається.

Представник позивача у судовому засіданні 25.02.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

У судовому засіданні 25.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2014 ТОВ «Санвіт-Холдінг» (постачальником) і ПАТ «Київхліб» (покупцем) було укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупця товар (гофротару), а останній зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах Договору.

У зв'язку з невиконанням ПАТ «Київхліб» умов Договору, ТОВ «Санвіт-Холдінг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення: 824 130,15 грн. основного боргу; 475,25 грн. 3% річних; 9 390,57 грн. пені, а всього 833 995,97 грн.

08.05.2015 в рамках розгляду справи № 910/9063/15 ТОВ «Санвіт-Холдінг» подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило суд стягнути з ПАТ «Київхліб»: 1 229 602,42 грн. основного боргу, 475,25 грн. 3% річних та 9 390,57 грн. пені, а всього 1 239 468,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 у справі № 910/9063/15 позовні вимоги ТОВ «Санвіт-Холдінг» задоволено повністю; стягнуто з ПАТ «Київхліб» на користь ТОВ «Санвіт-Холдінг»: 1 229 602,42 грн. основного боргу; 475,25 грн. 3% річних; 9 390,57 грн. пені та 24 789,36 грн. судового збору.

Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 11.07.2015.

На виконання рішення від 11.06.2015 зі справи 910/9063/15 Господарським судом міста Києва було видано наказ 13.07.2015.

Відповідно до приписів статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З огляду на наявність прострочення у виконанні рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача 19 697,79 грн. 3% річних і 191 559,48 грн. втрат від інфляції. ТОВ «Санвіт-Холдінг» визначило такі періоди прострочення:

- з 30.03.2015 до 24.08.2015 на суму боргу 1 229 602,42 грн.;

- з 25.08.2015 до 22.10.2015 на суму боргу 1 064 257,60 грн.

Початок періоду позивач визначив, враховуючи те, що:

- рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 зі справи № 910/9063/15 було вирішено вимоги зі стягнення 3% річних за період до 30.03.2015;

- 25.08.2015 відповідачем було погашено борг у сумі 200 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.08.2015 № 16771114;

- вказане рішення ПАТ «Київхліб» фактично виконано 20.10.2015.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що під час розгляду справи ТОВ «Санвіт-Холдінг» було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій заявник по суті відмовився від позовних вимог в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Доводи відповідача не приймаються судом, виходячи з такого.

З рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 № 910/9063/15 вбачається, що предметом розгляду не були вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за вказані вище періоди.

Крім того, з поданої суду копії заяви про збільшення позовних вимог по справі № 910/9063/15 не вбачається, що ТОВ «Санвіт-Холдінг» відмовлялося від вимог щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних.

Відповідно до пункту 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова № 14) кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу (пункт 5.4 Постанови № 14).

Оскільки ТОВ «Санвіт-Холдінг» не заявляло позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за вказані вище періоди під час розгляду справи № 910/9063/15; зазначені вимоги не були предметом розгляду у справі № 910/9063/15; позивач вправі заявляти вимоги щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних як за невиконання умов Договору так і за невчасне невиконання рішення суду зі справи № 910/9063/15, то твердження відповідача є безпідставними.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони не правильні, у зв'язку з невірним визначенням періодів нарахування.

Правильними періодами нарахування є такі: з 30.03.2015 по 24.08.2015 (дата сплати відповідачем 200 000 грн. 25.08.2015) на суму 1 229 602,42 грн.; з 25.08.2015 по 19.10.2015 (дата повного виконання рішення 20.10.2015).

Відповідно до пункту 1.9 Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За розрахунком суду втрати від інфляції складають 192 926,66 грн. та 3 % річних - 19 696,35 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 191 559, 48 грн. втрат від інфляції за розрахунком позивача, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, та 19 696,35 грн. 3 % річних за розрахунком суду.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Позивач просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір, а саме у сумі 669,67 грн.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач зменшив позовні вимоги до 211 257,27 грн., а судовий збір за подання позову на вказану суму складає 1,5 % - 3 168,86 грн.

Оскільки, при поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3 543,06 грн., то поверненню підлягає 374,20 грн. (3 543,06 грн. - 3 168,86 грн.).

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київхліб» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83; ідентифікаційний код: 00381574) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 23, оф. 704; ідентифікаційний код: 32304939): 191 559 (сто дев'яносто одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 48 коп. втрат від інфляції; 19 696 (дев'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 35 коп. 3 % річних і 3 168 (три тисячі сто шістдесят вісім) грн. 84 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 23, оф. 704; ідентифікаційний код: 32304939) з державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 374 (триста сімдесят чотири) грн. 20 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 01.03.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук