ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.16 р. Справа № 904/108/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг

до Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, с. Вільне, Дніпропетровська обл.

про внесення змін до п. 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 07.11.2005р.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. № 53-02/9 від 01.11.15 р., представник;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про внесення змін до п. 4.2. договору оренди земельної ділянки від 07.11.2005 р., виклавши його у наступній редакції: "річний розмір орендної плати з 01.01.2015р. становить 87, 90 грн. Виплата орендної плати проводиться шляхом перерахування Орендарем на відповідний рахунок Орджонікідзенської сільської ради. Орендна плата вноситься щомісячно."

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, його представник в судове засідання не з'явився.

Останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення.(див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем надана довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 01.02.16р., згідно якої відповідач знаходиться за адресою, зазначеною у позовній заяві, на яку і були надіслані ухвали суду як про порушення провадження у справі, так і про відкладення, отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Таким чином, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

09.03.2016 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2005 року Криворізькою районною державною адміністрацією (Орендодавець; Відповідач) та Відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (Орендар; Позивач) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 вище зазначеного Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в оренду, тобто строкове володіння і користування земельну ділянку, загальною площею 0,1081 га, місцезнаходження якої, згідно з проектом відведення (планом), що є додатком до цього договору: Криворізький район, на території Орджонікідзенської сільської ради.

Виконуючи умови Договору, відповідач передав позивачу у користування земельну ділянку, про що свідчить акт приймання-передачі земельної ділянки від 13.01.2006 року (а.с. 13).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору, земельна ділянка надається строком на 49 (сорок девять років), починаючи з моменту підписання сторонами цього договору та відповідної реєстрації. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

В п.п. 4.1 - 4.4 Договору сторони дійшли згоди про те, що орендна плата сплачується Орендарем виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати 150 (сто пятдесят) гривень за земельну ділянку в місяць 2005-2006 року з переглядом плати за оренду землі кожного року з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки згідно чинного законодавства України. Виплата орендної плати проводиться шляхом перерахування Орендарем на відповідний рахунок сільської (селищної) ради на території якої розташована відповідна земельна ділянка у повному розмірі до « 01» грудня кожного поточного року. Орендна плата вноситься щомісячно. Орендар має право на дострокову виплату орендної плати згідно діючого законодавства України. Орендна плата за земельні ділянки надані для сільськогосподарського використання переглядається один раз в три роки. У разі необхідності розмір, порядок, строки та умови сплати орендної плати можуть змінюватись за взаємним погодженням сторін і згідно діючого законодавства. У разі визнання цього договору недійсним одержана Орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди не повертається.

В п.7.6 Договору сторонами передбачено, що будь-які зміни або доповнення до цього договору оформлюються у письмовій формі і підписуються уповноваженими представниками сторін. У разі недосягнення сторонами згоди щодо внесення змін або доповнень до цього договору спір вирішується у судовому порядку.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із пропозиціями про внесення змін до договору в частині розміру орендної плати, зокрема листами № 5314/1830 від 07.07.15 р. та № 0314/3374 від 25.11.15 р. направив на адресу відповідача проект додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки насосної станції перекачування шахтних вод з проханням підписати вищезазначену додаткову угоду та повернути ПАТ «Кривбасзалізрудком» для здійснення її державної реєстрації. Проте, пропозиція Позивача про укладення додаткової угоди про зміну умов договору не була погоджена Відповідачем.

Звертаючись із даним позовом позивач вважає, що розмір орендної плати за земельну ділянку у спірному договорі не відповідає вимогам законодавства, а саме ст. 277 Податкового кодексу України, якою встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Маючи дані відносно встановленої нормативної грошової оцінки 1 га ріллі по області (яка станом на 01.01.2015 р. склала - 27104, 99 грн. та з огляду на положення ст. ст. 277, 288, 289 Податкового кодексу України, позивач вважає, що погоджений сторонами п. 4.2 Договору, розмір орендної плати не відповідає граничним розмірам, встановленим ст. 288 Податкового кодексу України).

З огляду на відсутність згоди відповідача внести зазначені зміни до договору, позивач із даною вимогою звернувся до суду.

Вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, інших вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України „Про оренду землі).

Відповідно до частин першої - третьої статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Запропонований позивачем порядок формування розміру орендної плати, беручи за основу ставку земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України, не відповідає чинному законодавству з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України "Про оцінку земель").

Таким чином, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Згідно з п. 14.1.72 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Водночас, відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Отже, земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, при цьому основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель (що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові Верховного суду України від 08.04.2015 у справі № 916/2439/14)

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (абзац третій частини першої статі 13 Закону України "Про оцінку земель").

За змістом частини першої статті 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 18 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Згідно з частинами першою - другою статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пунктом 4 Положення про державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок видає відповідно до покладених на нього завдань Держземагентство України.

Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області листом від 12.06.2015 р. повідомило про відсутність на 2015 рік нормативної грошової оцінки несільськогосподарських угіддь, розташованих за межами населених пунктів Криворізького району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили про проведення такої нормативної грошової оцінки, відповідного затвердження технічної документації та наявності витягу, відповідач на момент розгляду спору не надав.

Як вже було зазначено вище, запропонований позивачем порядок формування розміру орендної плати, беручи за основу ставку земельного податку, не відповідає чинному законодавству, а отже визначення розміру орендної плати без урахування нормативно-грошової оцінки земельної ділянки є безпідставним.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 1, 5, 13, 15, 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. ст. 627, 651 Цивільного кодексу України, ст. ст. 14, 289 Податкового кодексу України, ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 14.03.16 р.

Суддя ОСОБА_2