ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа № 907/340/14

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання: Ляпінському В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ Свалявський хлібокомбінат, за № 21 від 07.12.15

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.11.15

у справі № 907/340/14

за позовом ПАТ Свалявський хлібокомбінат, м. Свалява

до відповідача ОСОБА_2 районного комунального підприємства водопостачання та водовідведення, м. Свалява

про стягнення заборгованості в розмірі 9 392 грн. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 представник;

від відповідача не зявився;

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 16.11.15 у справі № 907/340/14 (головуючий суддя - Пригара Л.І., судді Бобрик Г.Й., Йосипчук О.С.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем недоведено факт поставки відповідачу товару саме за видатковою накладною № ХК-0000001 від 30.05.2011 року та відсутністю у матеріалах справи належних доказів які б доводили виникнення грошових зобов'язань у відповідача за спірною видатковою накладною з позивачем.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ Свалявський хлібокомбінат подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 16.11.15 року та прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі стягнувши з відповідача 9392,00 грн. основного боргу та 21044,00 грн. упущеної вигоди.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення місцевого суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що факт отримання металопродукції відповідачем по накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року відбувався по усній домовленості представників сторін, через комірника ОСОБА_4, про що підтвердили вантажники відповідача. У ході проведення досудового розслідування, відповідач визнав факт отримання продукції, однак заперечив її ціну, про що керівник дав розписку слідчим органам.

03.02.15 року сторонами була укладена мирова угода про строки оплати за отриману металопродукцію, яку було затверджено судом, однак відповідач її не виконав та борг не повернув.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи апеляційної скарги заперечив та просить суд відмовити ПАТ Свалявський хлібокомбінат в задоволенні його апеляційної скарги, покликаючись, що позивач не подав первинний бухгалтерський документ, який би фіксував факт здійснення господарської операції, які мають бути належно оформленні відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Постанова Свалявського РВ УМВС України в Закарпатській області в силу ст. 35 ГПК України не є належним доказом, оскільки вирок суду у кримінальній справі є обовязковим для господарського суду при розгляді справи.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

Як встановлено, місцевим господарським судом, спір виник між сторонами з приводу неналежного виконання зобовязань відповідача щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару згідно накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року на суму 24 502 грн.

На підтвердження постачання товару відповідачеві, позивачем до позовних матеріалів надано копію спірної видаткової накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року на суму 24 502 грн.

Проте, позивач зазначив, що отриманий згідно зазначеної видаткової накладної товар, відповідачем оплачено частково в розмірі 15 110 грн. відповідно до ухвали господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1220/14 про затвердження мирової угоди. У зв'язку з вищевикладеним у відповідача, за даними позивача, рахується заборгованість у розмірі 9 392 грн.

У підтвердження первинних обставин здійснення поставки товару позивачем додано завірену копію договору купівлі-продажу від 26.12.2011 року та видаткову накладну № ХК-0000001 від 30.05.2011 року, яка на думку позивача містить у реквізитах дані про: найменування постачальника та одержувача; номер та дату видаткової накладної; перелік товару із зазначенням найменування, одиниці продажу, кількості, ціни без ПДВ, суми без ПДВ; загальну вартість товару без ПДВ; підписи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, сплатити гроші та інше або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (з ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Товаророзпорядчими документами які визначені у вищевказаній статті ЦК України, є первинні бухгалтерські документи, визначені законом.

Так, згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Документами, які є підставою для оприбуткування товару є накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що

дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлений первинний документ.

Видаткова накладна № ХК-0000001 від 30.05.2011 року на суму 24 502 грн. на яку покликається позивач в обґрунтування своїх тверджень про здійснення ним поставки товару відповідачу, не містить печатки особи - одержувача товару; вищевказана накладна містить підпис особи без зазначення посади та без зазначення підстави одержання такого товару (довіреність тощо).

Приписи ч. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 (яка діяла на момент видачі спірної накладної) серед таких документів визначають довіреності одержувача на отримання цінностей, як документів суворої звітності, тільки за наявності яких здійснюється відпуск покупцям та безоплатна передача товарно-матеріальних цінностей. Положення цієї ж Інструкції встановлюють порядок, умови та підстави видачі, а також вимоги до оформлення вказаних довіреностей.

При цьому, приписи ч. 3 п. 13 цієї ж Інструкції передбачають, встановлюють підстави відпуску постачальниками цінностей без оформлення згаданої довіреності - якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Тобто, у цьому випадку супровідні документи на отримання цінностей мають бути підписані матеріально відповідальною особою, а ці підписи завірені печаткою підприємства одержувача при отримані, зразок же відповідної печатки (штампу) має бути попередньо повідомлений постачальнику.

При цьому довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - накладну, накладну вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей і відповідно до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для її бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреностями цінностей покладається на посадових осіб підприємства - постачальника. Тобто, первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є і накладна, і довіреність на отримання матеріальних цінностей.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності відповідних повноважень у особи, яка отримувала товар за спірною видатковою накладною (довіреності на отримання товару), а також не була завірена печаткою підприємства відповідача. При цьому, представник позивача у судових засіданнях стверджував про те, що така довіреність відсутня, а товар був відпущений без довіреності за усною домовленістю між сторонами спору.

Крім того, із доданої до матеріалів справи видаткової накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року не можливо встановити, що особа, яка підписала вказану накладну від імені одержувача, а саме гр. ОСОБА_4, є уповноваженою особою від відповідача на отримання вказаного товару, а тому стверджувати про отримання товару саме відповідачем є не можливим.

Отже, документи, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не містять необхідних реквізитів, а тому не є первинними документами, які в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України можуть бути допустимими доказами того, що відбулась господарська операція з поставки/передачі товару за договором купівлі-продажу від 26.12.2011 року.

Враховую вище наведене, апеляційна інстанція погоджується із висновком місцевого господарського суду, що за спірною накладною поставка товару відповідачу не підтвердилася.

Щодо посилання позивача на постанову Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області від 20.03.2015 року про закриття кримінального провадження, яка за твердженням позивача підтверджує факт отримання керівником підприємства продукції по накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року, судом до уваги не береться, оскільки згідно із ст. 35 ГПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як встановлено слідчими органами у зазначеній Постанові про закриття кримінального провадження, 30.05.2011 року згідно видаткової накладної № ХК-0000001 гр. ОСОБА_5 перевіз з ПАТ „Свалявський хлібокомбінат до Свалявського РКПВВ певну продукцію, однак дана накладна на баланс Свалявського РКПВВ не ставилась та не оприбутковувалась, оскільки відбулися розбіжності в договірній ціні. Пізніше, 26.12.2011 року сторонами спору був укладений договір купівлі продажу та видано довіреність № 152 уповноваженій особі ОСОБА_6 на отримання металопродукції, яку він і отримав згідно накладних № 2 від 26.12.2011 року та № 3 від 27.12.2011 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у спірній накладній, яка долучена до матеріалів справи у графі „одержувач вказана особа гр. ОСОБА_4, а слідчими органами у постанові Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області від 20.03.2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що товар перевозив гр. ОСОБА_5, що також не дає суду змоги ідентифікувати особу зазначеного у накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року як одержувача.

Твердження позивача про те, що у господарському суді доведено факт отримання відповідачем товару по накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року судом відхиляється, оскільки поставка товару за накладною № ХК-0000001 від 30.05.2011 року предметом спору у справі № 907/1220/14 не була, питання поставки за вказаною накладною не досліджувалось.

Згідно з ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В порядку ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною 3 ст. 631 ЦК України, зазначено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як вбачається із змісту договору від 26.12.2011 року, на який покликається позивач, в ньому відсутні умови, що його положення застосовуються до відносин, які виникли до його укладення. А тому покликання позивача, що про правочин від 30.05.2011 року, було укладено угоду 26.12.2011 року зі строком оплати до 29.12.2011 року судом апеляційної інстанції відхиляється як необгрунтовані.

Із врахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем факту поставки відповідачу товару саме за видатковою накладною № ХК-0000001 від 30.05.2011 року. Відсутність належних підстав для виникнення грошових зобов'язань у відповідача за спірною видатковою накладною зумовлює об'єктивну відсутність у позивача прав вимагати застосування наслідків у розмінні ст. ст. 549, 625 ЦК України такого невиконання (стягнення заборгованості).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи не підтверджується наявність боргу відповідача в заявленій сумі, вимоги позивача про стягнення 17899,00 грн. інфляційних збитків, 3145,42 грн. - 3% річних, також є недоведеними.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 4 ст.129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З аналізу вищевказаного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 16.11.15 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ Свалявський хлібокомбінат без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст. ст. 109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складений 29.02.2016 року

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Гриців В.М.

суддя Юрченко Я.О.