ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р.Справа № 916/507/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

Представники сторін у судове засідання від 09.03.2016 р. не зявились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юніпродукт

на рішення господарського суду Одеської області від 21 липня 2014 року

у справі №916/507/14

за позовом Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Джерело

до Товариства з обмеженою відповідальністю Юніпродукт

про стягнення 96474 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Юніпродукт

до Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Джерело

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Джерело (далі також ТОВ Джерело, позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Юніпродукт (далі також ТОВ Юніпродукт, відповідач) про стягнення з останнього заборгованості в сумі 96 474,00 грн., з яких: 91128,99 грн. основний борг, 4452,44 грн. пеня, 892,57 грн. 3 % річних.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ Джерело послалось на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором поставки від 10.04.2013 р. № 002252НП щодо оплати поставленої продукції.

У правове обґрунтування позову ТОВ Джерело послалось на ст. ст. 16, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 20, 193 ГК України.

04.04.2014 р. відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (вх. №1308/14), в якій просив суд визнати недійсним укладений з ТОВ "Джерело" договір та яка прийнята ухвалою суду від 07.04.2014 р. до спільного розгляду з первісним позовом по справі № 916/507/14.

Зустрічний позов мотивовано тим, що зазначений договір поставки був підписаний директором Філії «Юніпродукт Алкоінвест» товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (далі також Філія) з перевищенням наданих йому повноважень, без укладення відповідного договору поруки та без наступного схвалення цього правочину ТОВ Юніпродукт, при цьому ТОВ Джерело було обізнано про відсутність повноважень у директора філії.

У правове обґрунтування зустрічного позову ТОВ Юніпродукт послалось на ст.ст. 203, 215, 239, 241 ЦК України

Рішенням господарського суду Одеської області від 21 липня 2014 року у справі № 916/507/14 (головуючий суддя Цісельський О.В., судді: Демешин О.А., Малярчук І.А.) позов ТОВ "Джерело" задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Юніпродукт" на користь ТОВ "Джерело" 91128,99 грн. заборгованості, 892,57 грн. 3 % річних, 3 873,43 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Юніпродукт" відмовлено повністю.

Рішення суду в частині часткової відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені мотивовано невідповідністю розрахунку позивача положенням чинного законодавства. Що стосується позовних вимог про стягнення з ТОВ Юніпродукт 91128,99 грн. основного боргу, 892,57 грн. 3% річних та 3 873,43 грн. пені суд дійшов висновку про правомірність та необхідність задоволення цих позовних вимог ТОВ "Джерело". Відмова у задоволенні зустрічного позову обґрунтована безпідставністю посилань ТОВ "Юніпродукт" на те, що директор Філії "Юніпродукт Алкоінвест" ТОВ "Юніпродукт" ОСОБА_1 повинен був отримати попереднє узгодження на укладення з ТОВ "Джерело" вищезгаданого договору поставки, оскільки при його укладенні сторони не узгоджували конкретну кількість або вартість товару, яка буде поставлена за цим договором, так як відповідно до умов цього договору поставка товару здійснювалася на підставі замовлень відповідача, а тому при укладенні договору поставки сума такого договору не перевищувала та не могла перевищувати 500 000,00 грн. Крім того, ТОВ "Юніпродукт" схвалило укладення директором Філії "Юніпродукт Алкоінвест" ТОВ "Юніпродукт" ОСОБА_1 з позивачем договору поставки №002252 від 10.04.2013р., що підтверджується отриманням товару, частковим його поверненням та частковою оплатою його вартості.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ Юніпродукт звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову даного товариства, постановити по справі нове рішення, яким визнати недійсним вищевказаний договір поставки. При цьому, скаржник послався на те, що викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки не відповідають обставинам справи. Зокрема, відповідач зазначив, що судом не надано правову оцінку тій обставині, що директор філії «Юніпродукт Алкоінвест» товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" не уклав жодного договору поруки в якості забезпечення виконання зобовязання за договором поставки. Також скаржник вказав на те, що виникнення, зміна та припинення цивільних прав та обовязків за оспорюваним правочином, укладеним не уповноваженим представником та/або з перевищенням наданих йому повноважень, законодавцем поставлено у залежність від його наступного схвалення особою, від імені якої здійснено такий правочин, однак ТОВ Юніпродукт не здійснило схвалення договору поставки, що підтверджується не включенням в податковий кредит поставок ТОВ Юніпродукт, отриманням, частковою оплатою та поверненням товару саме філією «Юніпродукт Алкоінвест» ТОВ Юніпродукт.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2014 р. апеляційна скарга ТОВ Юніпродукт прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Журавльова О.О., суддів: Ярош А.І., Лисенко В.А., з призначенням її до розгляду.

У подальшому провадження у справі неодноразово зупинялось у звязку з надходженням касаційних скарг різних осіб на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 04.08.2014 р., якою було повернуто апеляційну скаргу Приватного підприємства приватна аудиторська фірма Ескорт-Аудит на рішення господарського суду Одеської області від 21.07.2014 р. по справі № 916/507/13, на підставі п.п. 1, 2, 3 ст. 97 ГПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р. апеляційне провадження у справі № 916/507/14 поновлено та апеляційна скарга ТОВ Юніпродукт прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Гладишевої Т.Я., суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І. (склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду № 837 від 26.11.2015 року щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв'язку зі звільненням головуючого судді Журавльова О.О. 12.11.2015 р.)

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.12.2016 р. зупинено апеляційне провадження у даній справі до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 04.08.2014 р. по справі №916/507/14, а ухвалою від 23.02.2016 р. - апеляційне провадження поновлено з 09.03.2016 р.

У абз. 3 п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Представники сторін, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать витяг з реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням від 24.02.2016 р. та витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, не зявились у засідання суду апеляційної інстанції, а отже, не скористались своїм процесуальним правом прийняти учать у судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 09.03.2016 р.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 10 квітня 2013 року між підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело" (Постачальник) та Філією "Юніпродукт Алкоінвест" товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (Покупець) було укладено договір поставки № 002252НП (далі також Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставляти Покупцю продукцію в асортименті, згідно накладних документів, а Покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно його оплачувати на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору поставка товару Покупцю здійснюється транспортом Постачальника та за його рахунок. Адреса поставки товару зазначається Покупцем в заявці на поставку товару. Датою поставки товару вважається дата приймання товару Покупцем та підписання накладної (або товарно-транспортної накладної) уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до п. 5.3. Договору асортиментний перелік товару, що поставляється за цим Договором, його штриховий код та ціна за одиницю товару узгоджується сторонами в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору. Зміна будь-яких даних, узгоджених сторонами в специфікації, допускається не менш ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до таких змін, шляхом підписання обома сторонами Специфікацій в новій редакції.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що оплата поставленого за цим Договором товару здійснюється Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника, на умовах оплати по факту прийняття товару на складі Покупця. Після прийняття та оплати трьох поставок товару сторони по взаємній домовленості можуть перейти на умови оплати відстрочка платежу: 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки товару Покупцю та підписання уповноваженими представниками сторін відповідної накладної.

В силу п. 8.2. Договору у разі порушення строків оплати або поставки товару, визначених в цьому Договорі, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню (неустойку) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошових коштів за кожен день прострочки.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31 грудня 2013 року. У разі, якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії Договору жодна і сторін не надала іншій стороні письмову заяву про намір розірвати договір, останній вважається пролонгованим ще на один рік (п.п. 9.1., 9.2. Договору).

З положення про Філію "Юніпродукт Алкоінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт", затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт", згідно протоколу № 15 від 25.09.2012 р., вбачається, що Філія, будучи структурним підрозділом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (яке є Засновником Філії), не має прав юридичної особи; Філія має круглу печатку зі своїм повним найменуванням українською мовою, штампи та фірмовий бланк (п.п. 1.1, 1.5, 1.7 положення).

На виконання умов договору поставки позивачем було здійснено поставку товару Філії "Юніпродукт Алкоінвест" товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на загальну суму 234591,85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладних № від 05.08.2013 р. на суму 50 384,08 грн., № від 09.08.2013 р. на суму 87 321,14 грн., № від 09.08.2013 р. на суму 17 307,20 грн., № від 09.08.2013 р. на суму 1 988,80 грн., № від 09.08.2013 р. на суму 24 742,20 грн., № від 17.09.2013 р. на суму 20 384,82 грн., № від 26.09.2013 р. на суму 1620,96 грн., № від 26.09.2013 р. на суму 14229,48 грн., № від 07.10.2013р. на суму 16 612,84 грн., товарно-транспортними накладними № від 05.08.2013 р., № від 09.08.2013 р., № від 09.08.2013 р., № від 09.08.2013 р., № від 09.08.2013 р., № від 17.09.2013 р., № від 26.09.2013 р., № від 26.09.2013 р., № від 07.10.2013 р., що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, однак відповідачем частину отриманого товару було повернуто позивачу, що підтверджується копіями накладних на повернення товару №ВП-Б016649 від 22.11.2013р., №ВП-Б016648 від 22.11.2013р., №ВП-Б016647 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016645 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016650 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016651 від 22.11.2013 р. та з врахуванням часткової оплати товару, про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 91 128,99 грн.

У звязку з несплатою вказаної заборгованості 09.12.2013 р. ТОВ "Джерело" звернулось до відповідача з претензією (вих.№4263), в якій запропонувало останньому здійснити оплату суми боргу в розмірі 91128,99 грн. протягом 10 днів, однак, дана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Відтак, неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №002252НП від 10.04.2013 р. щодо оплати вартості отриманого товару зумовило звернення ТОВ "Джерело" до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями ст. 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Зі змісту ст. 693 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

У свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, Філією як представником ТОВ "Юніпродукт" в порушення умов Договору та вищенаведених приписів чинного законодавства не виконано належним чином зобовязання щодо оплати вартості поставленого ТОВ "Джерело" товару на загальну суму 234 591,52 грн., внаслідок чого перед Постачальником утворилась заборгованість в розмірі 91 128,99 грн., у зв'язку з чим місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено позовну вимогу про стягнення з ТОВ "Юніпродукт" на користь позивача суми основної заборгованості за отриманий товар в розмірі 91 128,99 грн.

Згідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача трьох процентів річних, господарський суд першої інстанції також правомірно задовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача 3 % в сумі 892,57 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 4 452,44 грн., судова колегія зазначає наступне.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає відшкодуванню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина 1 статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Врахувавши вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, який перевірено судом апеляційної інстанції, та вірно стягнув з відповідача на користь позивача пеню в сумі 3 873,43 грн., відмовивши в іншій частині заявленої до стягнення суми пені в розмірі 579,01 грн.

Стосовно зустрічного позову ТОВ "Юніпродукт" колегія суддів зазначає наступне.

В силу ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписи п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 р. № 9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За положеннями абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 р. № 9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вище згадувалось, з положення про Філію "Юніпродукт Алкоінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт", затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт", згідно протоколу № 15 від 25.09.2012 р., вбачається, що Філія, будучи структурним підрозділом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (яке є Засновником Філії), не має прав юридичної особи; Філія має круглу печатку зі своїм повним найменуванням українською мовою, штампи та фірмовий бланк (п.п. 1.1, 1.5, 1.7).

У відповідності до п. 4.3 вказаного положення директор Філії діє від імені Засновника на підставі довіреності, виданої Засновником, має право підписувати договори, угоди, заявки на виконання послуг, документи бухгалтерського обліку та податкової звітності межах повноважень, наданих йому Засновником на підставі довіреності.

Згідно довіреності № 2509/12 від 25.09.2012 р. ТОВ "Юніпродукт" довіряє директору філії "Юніпродукт Алкоінвест" ТОВ "Юніпродукт" ОСОБА_1, зокрема, укладати договори, здійснювати інші операції, проводити господарські і фінансові операції, зокрема в установах банків в межах наданих повноважень, з урахуванням обмежень, викладених в цьому дорученні, і користуватися правом підпису при виконанні вказаних дій, а також правом використання круглої печатки філії, штампів філії для посвідчення свого підпису на документах. На виконання наданих повноважень директор філії "Юніпродукт Алкоінвест" Товариства ОСОБА_1 має право без попереднього узгодження з директором ТОВ "Юніпродукт" укладати (підписувати, виконувати), в тому числі договори (угоди) щодо придбання та відпуску товарів, що реалізуються філією у встановленому порядку. Будь-які інші договори (угоди), господарські і фінансові операції, можуть бути укладені (підписані, виконані) директором філії "Юніпродукт Алкоінвест" ОСОБА_1 тільки за умови їх попереднього письмового узгодження з директором Товариства, при якому директор філії зобовязаний до моменту укладення, підписання або виконання відповідного договору (іншої угоди, господарської або фінансової операції) одержати на руки офіційний лист або разову довіреність (у оригіналі) за підписом директора Товариства, завірену круглою печаткою Товариства, із згодою на укладення (підписання, виконання) вказаного договору (іншої угоди, господарської або фінансової операції). Директор філії також зобовязаний отримувати попереднє узгодження за вищевказаною формою та процедурою на укладення (проведення) договорів поставки товарів, реалізація яких проводиться Філією в установленому порядку, в тому числі у випадку, якщо при укладенні Філією з одним контрагентом одного або декількох вказаних договорів сумарна вартість товару, що продається, перевищуватиме (незалежно від загальної кількості) договорів з таким контрагентом):

* протягом одного календарного місяця 150000 гривень

* протягом одного кварталу 500000 гривень

Будь-які договори (угоди), що передбачають виникнення у філії (товариства) фінансових зобовязань перед третіми особами, можуть бути укладені (підписані, виконані) директором філії "Юніпродукт Алкоінвест" ОСОБА_1 тільки за умови одночасного підписання ним договору поруки на суму зобовязань, що виникає з зазначеного договору (угоди).

Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 241 даного Кодексу встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

У п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розяснено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Що ж до кола повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Згідно п. 3.4 вказаної постанови наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши вищезгадану довіреність, судова колегія дійшла висновку про те, що договір поставки №002252НП від 10.04.2014 р. укладено директором Філії "Юніпродукт Алкоінвест" ТОВ "Юніпродукт" ОСОБА_1 з перевищенням повноважень, наданих йому ТОВ "Юніпродукт" за довіреністю № 2509/12 від 25.09.2012 р., оскільки цей Договір було укладено без дотримання обовязкової умови одночасного підписання даним директором договору поруки на суму зобовязань, що виникає з Договору.

Разом з цим, судова колегія вважає, що Договір, що був укладений директором Філії з перевищенням повноважень, створив цивільні права та обов'язки ТОВ "Юніпродукт", оскільки дане товариство в подальшому схвалило цей правочин, вчинений від його імені. Про таке схвалення свідчить те, що відповідачем лише частково повернуто отриманий за Договором товар, що підтверджується вищезгаданими накладними на повернення товару №ВП-Б016649 від 22.11.2013р., №ВП-Б016648 від 22.11.2013р., №ВП-Б016647 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016645 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016650 від 22.11.2013 р., №ВП-Б016651 від 22.11.2013 р., які містять печатку саме ТОВ "Юніпродукт".

За таких обставин, наступне схвалення ТОВ "Юніпродукт" Договору, вчиненого від його імені представником - директором Філії "Юніпродукт Алкоінвест" ТОВ "Юніпродукт" ОСОБА_1, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання договору поставки №002252НП від 10.04.2014 р. недійсним в силу положень статті 241 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги ТОВ "Джерело" частково, стягнувши з ТОВ "Юніпродукт" на користь позивача 91128,99 грн. боргу, 892,57 грн. 3 % річних, 3 873,43 грн. пені та відмовивши в іншій частині позову. Так само правомірно суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Юніпродукт".

Доводи ТОВ "Юніпродукт", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 21 липня 2014 року у справі № 916/507/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.03.2016 р.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: С.І. Колоколов