ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р.Справа № 922/295/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків
про стягнення 65213,83 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 01-42юр/3208 від 30.04.2015 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 65213,83 грн., з яких: 49361,84 грн. пеня за грудень 2015 р.; 3365,60 грн. 3% річних за грудень 2015 р. та 12486,39 грн. інфляційних витрат за грудень 2015 р. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за спожиту електричну енергію передану на підставі договору про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 р.

Ухвалою суду по справі від 08.02.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2016 р. о 11:00.

18.02.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 03.03.2016 р. о 10:00.

Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх.№ 7335 від 03.03.2016 р.), яка судом була задоволена.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 19.02.2016 р. за вх. № 5666, надав документи згідно супровідного листа, які судом долучені до матеріалів справи. Серед вказаних документів відповідачем був наданий до суду відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50%, тобто до 24680,92 грн., та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат за грудень 2015 р. у розмірі 12486,39 грн., оскільки заборгованість за договором була погашена у повному обсязі 08.12.2015 р.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 01.03.2016 р. за вх. № 7038, надав заяву про виправлення описки, яка судом долучена до матеріалів справи.

Згідно заяви про виправлення описки представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 49361,84 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційні витрати у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р., оскільки позивачем у тексті та резолютивній частині позовної заяви була допущена механічна описка, а саме невірно зазначений місяць за який нараховані інфляційні витрати, замість листопада 2015 р. вказано грудень 2015 р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що у розрахунку інфляційних позивачем був зазначений місяць, за який нараховані інфляційні - листопад 2015 р., суд вважав за необхідне задовольнити заяву представника позивача про виправлення описки та розглядати справу з її урахуванням.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 01.03.2016 р. за вх. № 7035, надав заперечення на відзив, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2, через канцелярію господарського суду 02.03.2016 р. за вх. № 7223, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою дитини, яка судом долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи заперечував.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що до заяви не були надані відповідні докази в підтвердження обставин не можливості явки у призначене судове засідання іншого представника відповідача, господарський суд вважав за необхідне в її задоволенні відмовити, як в необґрунтованій.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 03.03.2016 р. за вх. № 7337, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник позивача вказував, що у платіжному дорученні про сплату судового збору є печатка банку, яка підтверджує зарахування до Державного бюджету суми судового збору у розмірі 1378,00 грн. За таких обставин представник позивача просив суд вважати зарахованим до Державного бюджету суму судового збору у розмірі 1378,00 грн. у відповідності до платіжного доручення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

19.03.2012 року між АК "Харківобленерго" та КП "Міськелектротранссервіс" був укладений договір про постачання електричної енергії № 37 (надалі - договір). Також, між сторонами були укладені додаткові угоди до договору від 19.03.2012 р., 14.02.2012 р., 05.03.2013 р., 10.04.2013 р., 15.08.2013 р., 24.06.2014 р. та 02.06.2015 р.

Даний договір був пролонгований на 2015 рік, відповідно до п. 9.4 договору.

Відповідно до умов встановлених п. 2.2 договору постачальник електричної енергії (позивач) зобовязувався постачати електричну енергію в обсягах, визначених в розділі 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору.

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач (відповідач) зобовязувався своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії та інші нарахування.

Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Згідно позову позивач зазначав, що АК "Харківобленерго" виконала свої зобов'язання по договору у повному обсязі та здійснила відпуск електричної енергії споживачу у повному обсязі, за яку, порушивши умови договору, відповідач своєчасно не розрахувався. Відповідачем заборгованість за договором була погашена у повному обсязі 08.12.2015 р. про що відповідачем було зазначено у відзиві на позовну заяву (платіжне доручення № 104 від 07.12.2015 р.).

Таким чином, позивач вказував, що у відповідача з урахуванням оплат станом на 01.01.2016 р. утворилась заборгованість у розмірі 65213,83 грн., з яких: пеня у розмірі 49361,84 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційні витрати у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р.

В підтвердження позовних вимог позивачем були надані до суду: звіти про електроенергію (том 1 а.с. 22-44), рахунки з доказами їх отримання (том 1 а.с. 45-50).

При цьому суд зазначає, що відповідачем не було надано до суду доказів сплати пені у розмірі 49361,84 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційних витрат у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено відповідальність споживачів за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді сплати на користь енергопостачальної організації двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною електроенергії і договірною величиною.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вищевикладене та враховуючи умови договору господарський суд прийшов до висновку, що сума пені у розмірі 49361,84 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційних витрат у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р. підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Разом з цим, суд враховує те, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, кою визначено загальні засади цивільного законодавства.

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата відповідачем пені у повному обсязі зачіпає не лише його майнові інтереси, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 30 %, що становить 14808,55 грн.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 34553,29 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційних витрат у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, положення п.4.3. постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", яким передбачено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, 24, ідентифікаційний код 37761936, р/р 1251 в Філії АТ "Укрексімбанк у м. Харків", МФО 351618) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ідентифікаційний код 00131954; п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль" м. Київ, МФО 380805, код 00131954) пеню у розмірі 34553,29 грн. - грудень 2015 р.; 3% річних у розмірі 3365,60 грн. - грудень 2015 р.; інфляційні витрати у розмірі 12486,39 грн. - листопад 2015 р.; суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_4