РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/32885/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

Про стягнення 3 149,90 грн,

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: Шагін О.В. - представник за довіреністю;

Від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» про стягнення 3 149,90 грн, з яких: 3 050,01 грн - залишок суми страхового платежу, 66,05 грн - інфляційних втрат, 33,84 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2016 порушено провадження у справі № 910/32885/15 та призначено розгляд справи на 29.01.2016.

У судовому засіданні 29.01.2016 представник позивача подає клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 29.01.2016 не з'явився, проте 21.01.2016 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у даному судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечував, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Ухвалою суду від 29.01.2016 розгляд справи відкладено на 22.02.2016.

В судовому засіданні 22.02.2016 представник позивача надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

В судовому засіданні на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (страховик, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» (страхувальник, позивач) був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №19998, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користування і розпорядженням застрахованими ТЗ та додатковими обладнаннями до них; відшкодуванням страхувальником та/або експлуатантом заподіяної ним шкоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок експлуатації застрахованого ТЗ; життям, здоров'ям і працездатністю застрахованих осіб (розділ 2, п.2.1).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 договору сума загального страхового платежу становить 15 278,00 грн.

Пунктом 2 розділу 1 договору сторони погодили строк сплати страхового платежу до 14.11.2014, період дії договору в частині зобов'язань страховика (з 00-00 до 24-00) з 01.11.2014 до 31.10.2015.

Відповідно до п. 13.1 договору період дії договору - будь-який із зазначених у розділі 1 договору проміжків часу, протягом якого страховик несе зобов'язання за договором, за умови отримання страховиком від страхувальника сум страхових платежів у терміни, зазначені у розділі 1 договору. ТОВ «Грас Савуа Україна» на основі п. 3.2, 3.3 договору доручення №В9/01.08.12 від 01.08.2012 зобов'язаний протягом (одного) робочого дня з дати отримання страхової премії перерахувати її на розрахунковий рахунок страховика.

17.11.2014 між позивачем та відповідачем укладена угода №2 про проведення заліку взаємних однорідних вимог на підставі якої була зараховано, зокрема, страховий платіж згідно договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №19998 від 24.10.2014 в розмірі 15 278,08 грн.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 24.02.2015 до договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №19998 від 24.10.2014 сторони погодили, що страхувальник повинен здійснити доплату страхового платежу, за збільшення страхової суми, у розмірі 4 199,10 грн до 27.03.2015.

На підставі виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» рахунку-фактури №533 від 24.02.2015, платіжним дорученням №2432 від 03.04.2015 здійснив оплату страхового платежу по даному договору в сумі 4 199,10 грн.

25.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» на адресу відповідача направило лист №1975/06 про припинення дії договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №19998 від 24.10.2014 з 26.06.2015, а також про повернення суми страхового платежу.

Зазначений лист був отриманий відповідачем 01.07.2015, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» суму страхового платежу не повернуло, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором є договором страхування, а відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Частиною 4 статті 997 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат.

Аналогічні приписи містить норма частини 4 статті 28 Закону України «Про страхування», відповідно до якої у разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Пунктом 12.4. договору сторони погодили, що дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. При цьому: у разі дострокового припинення дії договору на вимогу страхувальника, страховик повертає йому 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору.

Про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніш як за 30 робочих днів до дати дострокового припинення дії договору (п.12.5).

Враховуючи те, що лист №1975/06 від 25.06.2015 про припинення дії договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу №19998 від 24.10.2014 отриманий відповідачем 01.07.2015, то зазначений правочин припинив свою дію з 12.08.2015, а у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» виникло зобов'язання з повернення страхового платежу.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору (з 13.08.2015 по 31.10.2015), суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового платежу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 3 050,01 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 33,84 грн та інфляційних втрат в сумі 66,05, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки в даному випадку обов'язок відповідача з повернення страхових платежів виник у зв'язку з розірванням договору, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, відсутні правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, атому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторні пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, м. Київ, вулиця Марини Раскової , будинок 11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» (01033, м. Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ) 3 050 (три тисячі п'ятдесят) грн 01 коп. - основного боргу та 1 179 (одну тисячу сто сімдесят дев'ять) грн 37 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.02.2016

Суддя Спичак О.М.