КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа№ 911/4072/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Новікова В.О. (довіреність б/н від 20.08.2015), Данилевич О.В. (директор)

від відповідача: Овчинников Д.В. (довіреність № 14-01/07 від 14.01.2016)

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015

у справі № 911/4072/15 (суддя: Лилак Т.Д.)

за позовом приватного підприємства "СІК'ЮРІТІ ЛАЙФ"

до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 277 025,74 грн., з яких 213 440 грн.- основний борг, 60 427,33 грн. - інфляційні втрати, 3 157,74 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.11.2015 по справі №911/4072/15 позов задоволено повністю: стягнуто з державного підприємства спиртової та лікерно-горілчаної промисловості ДП "Укрспирт" на користь приватного підприємства "Сік'юріті лайф" основну суму боргу за договором №383 від 18 квітня 2014 року в розмірі 213 440 грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 60 427 грн. 33 коп. три проценти річних у розмірі 3 157 грн. 74 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги охорони, у зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 213 440,00 грн., та в наслідок порушення договірних зобов'язань позивачем вірно та обґрунтовано нараховано інфляційні та 3% річних. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази сплати відповідачем зазначеної заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 у справі №911/4072/15, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову ПП"СІК'ЮРІТІ ЛАЙФ" до ДП "Укрспирт". В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що позивач не надав належних доказів того, що об'єкт охорони фактично переданий під-охорону і щоденно на охорону цього об'єкта заступали охоронці, згідно штатного розпису підприємства. Вказав також на те, що докази, що підтверджують надання послуг повинні міститися в книзі прийняття і здавання охорони та табелів постів, які повинні вестися позивачем. Зазначив, що при розгляді справи суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підписання сторонами актів виконаних робіт не виключає можливості фактичного не надання позивачем послуг з охорони, а лише одні акти виконаних робіт не можуть слугувати належними доказами надання послуг з охорони. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" прийнято до провадження та справу призначено до розгляду.

19.01.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить, відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В подальшому у судовому засіданні оголошувалась перерва.

22.02.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 23.02.2016 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.04.2014р. між сторонами у справі було укладено договір про надання послуг з охорони від № 383 (договір) (а.с.19).

За умовами зазначеного договору замовник передає, а виконавець, згідно з дислокацією розташування об'єктів (додаток №1 до договору) (дислокація (а.с.27), приймає під охорону цілісний майновий комплекс Новосілківського МПД ДП "Укрспирт" ( об'єкт) та все майно, що знаходиться на об'єкті.( п. 1.1. договору).

Проколом погодження договірної ціни (додаток №2 до договору) та розрахунком вартості послуг (додаток №3 до договору), які були погоджені та підписані сторонами, визначається сума договору та вартість послуг виконавця за цим договором (а.с.25,26).

Пунктами 2.3., 2.4 договору, передбачено, що оплата за цим договором здійснюється замовником на підставі рахунку-фуктури не пізніше 10-го числа місяця в якому надаються послуги з охорони об'єкта. Оплата послуг здійснюється в національній валюті шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточних рахунок виконавця.

Відповідно до п. 3.1.1. договору, виконавець зобов'язаний взяти під охорону протягом 7 (семи) календарних днів з дати підписання договору.

На виконання умов договору, 18.04.2014 року між сторонам було підписано акт приймання-передачі об'єкта, що підтверджує факт прийняття об'єкта під охорону.

Як вбачається з матеріалів справи, за період дії договору позивач надав, а відповідач отримав послуги на загальну суму 1 820 160,00 грн., що підтверджується відповідними актами виконаних робіт (а.с.32-38) які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Строк дії договору визначений пунктом 6.1. договору, за яким цей договір вступає в дію з дати його підписання та діє до одного календарного року.

Пунктом 3.4.3. договору визначено, що у випадку припинення необхідності в користуванні послугами виконавця достроково розірвати договір попередивши виконавця за 30 (тридцять) календарних днів до дати дострокового розірвання.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року, відповідач направив на адресу позивача лист № 01-9-2/27 та повідомив про дострокове розірвання договору №383 від 18.04.2015 року на надання послуг з охорони з 27 лютого 2015 року (відповідно до п. 3.4.3. договору) (а.с.40). Таким чином, дію договору було припинено з 27 лютого 2015 року.

03.08.2015 року, позивач направив на адресу відповідача претензію №15/08/03.01 з актами звірки та просив погасити заборгованість (а.с.54).

Проте, оскільки відповідач умов претензії не виконав, заборгованість в розмірі 213 440,00 грн. не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач в порушення умов договору № 383 від 18 квітня 2014 року не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги охорони, у зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 213 440,00 грн. У зв'язку з несвоєчасним виконанням умов вищевказаного договору на підставі ст. 625 ЦК України стягнув також втрати від інфляції в розмірі 60 427, 33 грн. та три відсотки річних 3 157, 74 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач надав, а відповідач отримав послуги на загальну суму 1 820 160,00 грн., проте, не розрахувався за отримані послуги в повній мірі, у зв'язку з чим за відповідачем рахується заборгованість на суму 213 440,00 грн, про що між сторонами по справі було підписано акт звірки.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 18.04.2014 рік по 27.02.2015 рік сторонами було підписано Акти надання послуг та Акт звірки, з яких вбачається, що позивач фактично надав послуги охорони згідно договору №ДГ-383 від 18.04.2014 рік, а відповідач приймав та частково оплачував такі послуги (а.с.32-39,41-44).

Крім того, позивач неодноразово надсилав відповідачу претензії - вимоги про сплату заборгованості від 12.01.2015, 02.02.2015 та від 03.08.2015 року після чого відповідач здійснював часткову оплату наданих послуг, що свідчить про визнання відповідача такого боргу. (а.с.45-54)

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги охорони, у зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи в суді першої інстанції, рахується заборгованість в розмірі 213 440,00 грн. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази сплати відповідачем зазначеної заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 213 440,00 грн. заборгованості за надані послуги охорони станом на 27.02.2015рік, є обґрунтованими та доведеними, а тому правомірно були задоволені судом першої інстанції.

Факт надання послуг позивачем з охорони об'єкта відповідача підтверджується також додатковими доказами, які були наданні позивачем за клопотанням державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», а саме: графіком виходу працівників ПП «Сік'юріті Лайф» на охоронюваний об'єкт; табелем обліку робочого часу працівників ПП «Сік'юріті Лайф»; копіями журналів завозу/вивозу сировини, заїзду/виїзду автотранспорту та відвідування підприємства працівниками Новосілківського МПД ДП «Укрспирт» та ЗАТ «Шустов спирт», які були надані представником замовника та прошиті, пронумеровані та скріплені підписами Директора Новосілківського МПД ДП «Укрспирт» та бухгалтера для дотримання пропускного та внутрішньо-об'єктного режиму, встановленого замовником згідно п 2.1 даного Договору. (а.с.219-251).

З матеріалів справи вбачається, що надані письмові докази підтверджують ті обставини, що у виконання договору № ДГ - 383 від 18.04.2014 року, позивач діяв, згідно умов договору, а саме, прийняв під охорону цілісний майновий комплекс Новосілківського МПД ДП «Укрспирт», а також було проведено обстеження об'єкту на предмет технічної укріпленості, про що між сторонами підписано відповідний Акт від 18.04.2014 року.

Окрім того, відповідно до направлення Начальника Броварської об'єднаної державної фінансової інспекції № 48 від 06.04.2015 року (а.с.199) було проведено зустрічну звірку з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення обліку ДП «Укрспірт» з 01.01.2012 року по 01.03.2015 року, включаючи спірний період. В ході даної перевірки підприємства позивача Державною фінансовою інспекцією було витребувано та перевірено документи, що стосувались взаємовідносин підприємства позивача та товариства відповідача, в тому числі договори, додаткові угоди, акти виконаних робіт банківські виписки, штатні розписи, табелі обліку робочого часу працівників позивача, які здійснювали охорону об'єктів відповідача та відомості про нарахування та виплату заробітної плати.

16.07.2015 року Броварська об'єднана державна податкова інспекція надала Довідку № 212/10-06-22-01 (а.с.206) відповідно до висновку якої встановлено, що звіркою ПП «СІКЮРІТІ ЛАЙФ» документально підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ДП «Укрспирт», їх вид, обсяг, якість та розрахунки підтверджено копіями первинних документів.

Також, Державна фінансова інспекція надала лист (а.с. 212), в якому зазначено, що у частині взаємовідносин підприємства позивача з товариством відповідача, нанесення будь- яких збитків державі не зафіксовано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені обставини, спростовують доводи відповідача зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, в зв'язку з порушенням, відповідачем строків виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги охорони, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати 60 427,33 грн. та 3% річних 3 157,74 грн. з простроченої суми грошового зобов'язання за період з 27.02.2015. по 25.08.2015р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 3.1., 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року) передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) .

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат простроченої суми за загальний період прострочення з 27.02.2015. по 25.08.2015р. що складають 60 427,33 грн. та 3% річних з простроченої суми за загальний період прострочення з 27.02.2015. по 25.08.2015р. що складають 3 157,74 грн. є обґрунтованими та доведеними тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 213 440,00 грн. основного боргу, 60 427,33 грн. інфляційних втрат, 3 157,74 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апелянта, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство аграрної політики та продовольства України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступати у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору можу вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство аграрної політики та продовольства України не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано обґрунтування необхідність вчинення таких дій.

До того ж, рішення з даного господарського спору ніяким чином не може вплинути на права та обов'язки Міністерство аграрної політики та продовольства України, оскільки правовідносини, виникли між сторонами за договором на надання послуг з охорони № №383 від 18.04.2014 р.

Стосовно вимог, щодо стягнення з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду, зокрема, договір про надання правової допомоги №18/09 від 18.09.2015 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3758/10 від 25.09.2008 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №26/10 від 26.10.2015 року на суму 10 000 грн.(а.с.72-75).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним (Інформаційний лист Вищого господарського суду України №01-8/155 від 13.02.2002р.).

При вирішенні питань, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, слід також враховувати викладене в абзаці третьому пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" від 14.12.2007р., за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що клопотання задоволенню не підлягає та зазначає наступне.

Позивачем до суду подана заява від 28.10.2015 року за підписом директора Данилевич О.В. про стягнення з ДП "Укрспирт" 10 000 грн. судових витрат за послуги адвоката.

В підтвердження понесених витрат позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 18.09.2015 року №18/19 та акт виконаних робіт від 26.10.2015 року.

Відповідно до акту виконаних робіт від 26.10.2015 року Адвокатський об'єднанням "ЮрЕксперт" виконані роботи з надання усних консультацій, складення позовної заяви та інших процесуальних документів, забезпечено представництво інтересів позивача у справі №911/4072/15.

В свою чергу позовна заява складена та подана представником позивача Новіковою В.О. 03.09.2015 року, тобто, до укладення договору про надання правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адвокатським об'єднанням "ЮрЕксперт" та адвокатом Новіковою В.О. не могли надаватися позивачу послуги до 18.09.2015 року, в тому числі послуги з складання позовної заяви та надання консультацій.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 12.11.2015 року у справі № 911/4072/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 року у справі № 911/4072/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 12.11.2015 року у справі № 911/4072/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4072/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна