КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа№ 910/22782/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Синиці О.Ф.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Терещенко В.М. - довіреність № 24/14-538/Ан від 07.02.2014;

відповідача: Стрєльнікова С.О. - директор (наказ № 160/0/17-15 від 03.03.2015), Кулина А.М. - довіреність № 04 від 19.02.16, Олексієнко В.М. - довіреність № 21 від 25.11.2015, Бойко О.В. - довіреність № 01 від 11.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Національного науково-дослідного реставраційного центру України

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015

у справі № 910/22782/15 (головуючий суддя Спичак О.М.)

за позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві

до Національного науково-дослідного реставраційного центру України

про стягнення 47 245,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі №910/22782/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Національного науково-дослідного реставраційного центру України на користь Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві - 47 245 грн. 15 коп. - заборгованості за послуги з охорони та 1 827 грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Національний науково-дослідний реставраційний центр України звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що між сторонам не було укладено договір на 2013 рік, відповідач фінансується з державного бюджету і у 2013 році було відсутнє фінансування на охорону приміщень, обов'язок позивача здійснювати охорону приміщень відповідача випливає із вимог чинного законодавства, також є безпідставним застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 порушено апеляційне провадження, призначено розгляд апеляційної скарги на 22.02.2016.

22.02.2016 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі, у якому просить зупинити провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/2288/16.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відхилено судом, оскільки відповідачем на наведено обґрунтувань, яким чином рішення у справі № 910/2288/16 може вплинути на вирішення даного спору.

22.02.2016 в судовому засідання представники відповідача (апелянта) підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

10.04.2012 між позивачем - Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві, як учасником, та відповідачем - Національним науково-дослідним реставраційним центром України, як замовником, було укладено договір на закупівлю послуг охорони майна №1808-Д об/2012/Печ (далі - договір), строк дії якого узгоджено сторонами з дати його підписання до 31.12.2012.

Пунктами 2.1, 3.1 договору встановлено, що учасник зобов'язується у 2012 році надати відповідачу послуги по охороні майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті, якість яких відповідає умовам ст. 978 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615, наказу МВС України від 25.11.2003 року №1433 "Про організацію службової діяльності міліції охорони Державної служби охорони при МВС України".

У додатку №1 до договору визначено об'єкт охорони: охоронна сигналізація адмінкорпусу, 1, 2 поверхи за адресою: вул. Терещенківська, 9-б; охоронна сигналізація двоповерховий корпус за адресою: вул. Терещенківська, 11-б; охоронна сигналізація в приміщеннях к. 33, 31, 28, 26, 25 за адресою: вул. Терещенківська, 11-в; охоронна сигналізація в приміщеннях відділів графіка та книги за адресою: вул. Терещенківська, 11-б; охоронна сигналізація в приміщеннях рентгенкабінету та к. 36, 37, 38, 39, 40 за адресою: вул. Терещенківська, 11-б.

Згідно з п 2.3 договору та додатку №1 до договору послуги охорони надаються учасником: в робочі дні з 20.00 год. до 08.00 год.; в передвихідні дні з 18.00 год. до 09.00 год.; у вихідні дні з 08.00 год. до 08.00 год.; в передсвяткові дні з 18.00 год. до 09.00 год.; в святкові дні з 08.00 год. до 08.00 год.

Ціна цього договору становить 47 333,51 грн. (п.4.1); розрахунок вартості послуг учасника за цим договором здійснюється на підставі цін, визначених сторонами у протоколі погодження ціни, вартість послуг визначається у розрахунку та становить 1,15 грн. за 1 годину (п.5.1 договору, додаток №2 до договору).

Відповідно до п. 5.2 договору оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно до 20 числа місяця, в якому надаються послуги

Згідно п. 5.5 договору до закінчення поточного місяця учасник надає замовнику два примірника акта приймання наданих послуг, який останній зобов'язаний протягом п'яти перших робочих днів наступного місяця підписати і один примірник підписаного акта повернути учаснику. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих учасником у звітному місяці, замовник зобов'язаний в той же строк у письмовій формі, надати учаснику свої обґрунтовані заперечення.

Відповідно до п. 5.6 договору за умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих учасником у звітному місяці, в строк, визначений п. 5.5 даного договору, вважається, що послуги у такому місяці надані учасником в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Також сторонами були узгоджені двосторонньо наступні документи:

- дислокацію Національного науково-дослідного реставраційного центру України за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 9-б, 11-б, 11-в;

- розрахунок вартості спостереження за охоронною сигналізацією в приміщеннях Національного науково-дослідного реставраційного центру України за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 9-б, 11-б, 11-в, яким визначено: кількість годин охорони за добу: робочі дні 12,0 год., передвихідні - 15,0 год., вихідні - 24,0 год., передсвяткові - 15,0 год., святкові - 24,0 год.; вартість 1 години - 1,15 грн., загалом днів охорони - 306; кількість годин охорони - 22 230,00, вартість охорони - 25 564,50 грн.

На підставі зазначеного договору позивачем були надані послуги з охорони майна відповідача на об'єкті: Національний науково-дослідний реставраційний центр України за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 9-б, 11-б, 11-в та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті, а відповідачем в свою чергу, надані позивачем послуги по 28.02.2013 року оплачені .

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після закінчення строку дії договору, без укладення нового договору, позивачем було здійснено витрати на організацію та здійснення заходів охорони об'єкту в період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 47245,15 грн., що підтверджується: копією журналу перевірок стану тривожної сигналізації та реєстрації їхніх спрацювань за період з 10.12.2012 року по 16.01.2014 року та копіями табелів обліку робочого часу працівників Печерського ВДСО УДСО при ГУ МВС України в місті Києві (технічна служба) за період з січня 2013 року по грудень 2013 року.

За доводами позивача підставою для подальшого надання послуг на організацію та здійснення заходів охорони об'єкту в період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року були прохання відповідача не знімати охорону з огляду на специфіку діяльності останнього як закладу, який проводить державну політику в галузі збереження, дослідження, консервації й реставрації пам'яток національного історико - культурного надбання, про що зазначено у листах відповідача, адресованих позивачу, а саме: від 18.03.2013 року № 368, від 10.07.2013 року № 591, від 19.12.2013 року № 940.

Також відповідач у листах від 19.12.2013 року № 940, від 11.07.2014 року № 421 вказував на те, що при надходженні бюджетного фінансування на оплату послуг на організацію та здійснення заходів охорони об'єкту, надані послуги будуть оплачені у повному обсязі.

Витрати позивача на надання послуг на організацію та здійснення заходів охорони об'єкту в період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року склали загалом 47 245,15 грн. (в т.ч ПДВ 20% в сумі 7 874,19 грн.).

Також позивачем були складені за період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг з охорони Національного науково-дослідного реставраційного центру України за період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року в загальній сумі 47 245,15 грн. (в т.ч ПДВ 20% в сумі 7 874,19 грн.), які відповідачем не підписані.

Вартість наданих послуг з охорони визначена позивачем згідно з Методикою визначення розмірів цін на послуги з охорони об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженої спільним наказом МВС України та Мінекономіки України від 02.03.2011 року №171/51.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції відповідач посилався на те, що після закінчення строку дії договору №1808-Доб/2012/Печ від 10.04.2012 року, пролонгація у встановленому порядку наведеного договору не здійснювалась, і новий договір між сторонами не укладався, а тому жодних правовідносин між сторонами спору - не виникло, і відповідно, у відповідача відсутній обов'язок по оплаті послуг на організацію та здійснення заходів охорони об'єкту в період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 47 245,15 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - Національний науково-дослідний реставраційний центр України є культурним закладом музейного типу, який фінансується з державного бюджету України за КПКВ 1801200 "музейна справа та виставкова діяльність" і на який поширюються норми Закону України "Про музеї та музейну справу" та інших нормативних актів, щодо музейної сфери України.

Так, відповідно до статті 29 Закону України "Про музеї та музейну справу", держава гарантує захист майнових прав музеїв усіх форм власності. Вилучення державою у музеїв їх фондів та іншого закріпленого за ними майна може здійснюватися лише у випадках, передбачених законами України. Музеї, що є у державній чи комунальній власності, не підлягають приватизації. Держава гарантує забезпечення охорони музеїв державної та комунальної форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615 "Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності" з метою вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності на базі підрозділів охорони при органах внутрішніх справ утворено Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затверджено відповідне Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ (далі Положення), перелік об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами, і перелік об'єктів підвищеної небезпеки підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, що підлягають, обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами.

Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба охорони є підпорядкованою Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, яка складається з управлінь, відділів Державної служби охорони при Головних управліннях МВС в Автономній республіці Крим, м. Києві та Київській області, управліннях МВС в областях та м. Севастополі та підпорядкованих їм підрозділів охорони: міських районних, міжрайонних відділів, відділень, підрозділів воєнізованої охорони та охоронних підрозділів (цивільна охорона).

Державна служба охорони створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, в тому числі вантажів, валютних цінностей, що перевозяться, інкасації, перевезення валютних цінностей та забезпечення особистої безпеки громадян на договірних засадах.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу охорони одним із основних завдань Державної служби охорони є здійснення за договорами заходів щодо охорони особливо важливих об'єктів згідно з переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

До Переліку об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони виключно за договорами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року № 615, відносяться Державні музеї, картинні галереї, історико-культурні заповідники, інші важливі об'єкти культури, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Згідно з п. 4.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з охорони власності та громадян (втрата чинності з 07.06.2013 року), діяльність, пов'язана з охороною окремих особливо важливих об'єктів, перелік яких визначається в установленому чинним законодавством порядку, може здійснюватися тільки юридичними особами державної форми власності.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо розвитку музеїв України" від 22.03.2000 року визначено, що заборонено зняття охорони з музеїв, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення, про що надано доручення Кабінету Міністрів України вчинити відповідні дії.

З врахуванням зазначених положень чиненого законодавства місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що на позивача покладений обов'язок здійснювати охорону Національного науково-дослідного реставраційного центру України, який є культурним закладом музейного типу, який фінансується з державного бюджету України за КПКВ 1801200 "музейна справа та виставкова діяльність" і на який поширюються норми Закону України "Про музеї та музейну справу" та інших нормативних актів, щодо музейної сфери України. При цьому нормативно-правовими актами не передбачений обов'язок позивача надавати послуги з охорони на безоплатній основі.

Позивач належним чином виконував свій обов'язок щодо здійснення організації охорони Національного науково-дослідного реставраційного центру України за період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року, вартість послуг з охорони, визначена відповідно до Методики, склала 47 245,15 грн., а відповідач не заявляв про відмову від їх надання, навпаки, своїми листами від 18.03.2013 року № 368, від 10.07.2013 року № 591, від 19.12.2013 року № 940 просив не знімати охорону з об'єкту.

Доводи відповідача про те, що він відноситься до суб'єктів господарювання, які фінансуються з Державного бюджету України, а тому його обов'язки зокрема щодо господарських зобов'язань встановлюються наявністю бюджетного фінансування, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені, оскільки відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання своїх зобов'язань, які виникли внаслідок надання позивачем та прийняття відповідачем послуг охорони за період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року на суму 47 245,15 грн., яка визначена з врахуванням Методикою визначення розмірів цін на послуги з охорони об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженої спільним наказом МВС України та Мінекономіки України від 02.03.2011 року №171/51.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав.

Отже, зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном є не тільки окрема річ або сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Внаслідок надання позивачем послуг з охорони приміщень відповідача у нього виникло право на отримання грошових коштів, які становлять вартість вказаних послуг.

Отже, оскільки позивачем надавались відповідачу послуги з охорони майна, проте договір у встановленому порядку укладений не був, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування для спірних правовідносин ст. 1212 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги про стягнення 47 245,15 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі № 910/22782/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного науково-дослідного реставраційного центру України залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі № 910/22782/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/22782/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

О.Ф. Синиця