ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016р. Справа№ 914/4427/15

За позовом: Приватного підприємства «Бізнес-Ойл», м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Вікторі А», м. Львів

про стягнення 48 198 грн. 82 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 20.02.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність №21 від 21.12.2015 р.)

Приватне підприємство «Бізнес-Ойл», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Вікторі А», м. Львів про стягнення 48 198 грн. 82 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 25.12.2015р. призначив розгляд справи на 13.01.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду.

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки паливо-мастильних матеріалів, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, заборгованість становила 47 000 грн. 00 коп. У звязку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 1 076 грн. 49 коп., а також 5% річних в сумі 122 грн. 33 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 48 198 грн. 82 коп.

Представник відповідача зазначив про здійснену оплату вартості товару в сумі 30 000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 квітня 2015 року між Приватним підприємством «Бізнес-Ойл» (постачальник) та Приватним підприємством «Вікторі А» (покупець) було укладено договір №4/1-2015 поставки паливо-мастильних матеріалів.

За цим договором постачальник (позивач) зобовязувався передавати покупцю у власність паливо-мастильні матеріали, а покупець (відповідач) зобовязувався прийняти цей товар та здійснити їх оплату на умовах цього договору.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу по видаткових накладних №91 від 05.05.2015 р., №102 від 08.05.2015 р., №112 від 15.05.2015 р., №122 від 02.06.2015 р., №140 від 15.06.2015 р., №148 від 18.06.2015 р., №150 від 19.06.2015 р., №167 від 09.07.2015 р., №167 від 18.09.2015 р., №281 від 01.10.2015 р., №292 від 07.10.2015 р., №300 від 12.10.2015 р., №302 від 13.10.2015 р., №305 від 15.10.2015 р., №312 від 19.10.2015 р., №317 від 22.10.2015 р. (оригінали видаткових накладних оглянуті в судовому засіданні, завірені копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 1 273 115 грн. 20 коп.

Відповідно до п. 3.3. договору покупець зобовязаний оплатити поставлений постачальником товар за ціною, яка вказана в накладних на відпущення товару.

У звязку з неналежним виконанням відповідачами своїх обовязків щодо оплати вартості товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 47 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 076 грн. 49 коп. пені, 122 грн. 33 коп. 5% річних.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

17.02.2016 р. позивачем через канцелярію суду подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 30 000 грн. 00 коп. основного боргу у звязку із його сплатою. До клопотання про припинення позивачем долучено копії платіжних доручень №18 від 18.12.2015 р. про сплату 2000грн. 00 коп., №31 від 24.12.2015 р. про сплату 500 грн. 00 коп., №47 від 05.01.2015 р. пр. сплату 2 500 грн. 00 коп., №54 від 11.01.2016 р. про сплату 8500грн. 00 коп., №83 від 18.01.2016 р. про сплату 16 500 грн. 00 коп.

Як встановлено судом, частина сплачених відповідачем коштів в сумі 2500грн. 00 коп. була перерахована позивачу ще до порушення провадження у даній справі (ухвала суду від 25.12.2015 р.)

Слід також зазначити, що у відповідності до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з Приватного підприємства «Вікторі А» основного боргу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. є безпідставною та до задоволення не підлягає.

За час розгляду справи в суді, відповідачем було сплачено частково основний борг в розмірі 27 500 грн. 00 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення 27 500 грн. 00 коп. основного боргу у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 8.2. договору за прострочення оплати або неповної оплати покупець зобовязується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки, яка діє за відповідний період, за кожний день прострочення, а також відшкодувати постачальнику інфляційні втрати та 5 відсотків річних від простроченої суми (ст. 625 Цивільного кодексу України), що мали місце внаслідок прострочення оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 076 грн. 49 коп., 5% річних в сумі 122 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 17000грн. 00 коп. основного боргу, 1 076 грн. 49 коп. пені, 122 грн. 33 коп. 5% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 2 500 грн. 00 коп. основного боргу слід відмовити у звязку з безпідставністю. В частині стягнення 27 500 грн. 00 коп. основного боргу провадження слід припинити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог. Оскільки боргу у розмірі 27 500 грн. 00коп. сплачений після порушення провадження у даній справі, судові витрати, сплачені пропорційно розміру позовних вимог в цій частині, необхідно покласти на відповідача. Судові витрати, сплачені пропорційно розміру позовних вимог на суму 2 500 грн. 00 коп., в задоволенні яких відмовлено, слід покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Вікторі А», м. Львів, вул. проф. Буйка, 14 (ідентифікаційний код 38243400) на користь Приватного підприємства «Бізнес-Ойл», м. Львів, вул. Хімічна, 4 (ідентифікаційний код 37205605) 17 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 076 грн. 49 коп. пені, 122 грн. 33 коп. 5% річних, 1 154 грн. 78 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 2 500 грн. 00 коп. основного боргу відмовити.

4. В частині стягнення 27 500 грн. 00 коп. основного боргу провадження припинити.

5. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 24.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.