РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/32746/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/32746/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім»;

до 1) публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК»;

2) публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК»;

про визнання недійсним договору.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Гапанович С.В., довіреність № 123 від 30.12.2015р.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю ««Сучасний дім» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» та 2) публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК» про визнання недійсним договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р., що укладений між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ПАТ «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що договір про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 є таким, що не передбачений чинним законодавством України, та суперечить ряду норм права, адже враховуючи його зміст, є актом безоплатного приймання-передачі майна, що не потребує нотаріального посвідчення та застосування форми договору (договір не є договором у розумінні Цивільного кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32746/15, розгляд справи призначений на 11.02.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016р. розгляд справи було відкладено на 25.02.2016р., у зв'язку з неявкою повноважних представників позивача та відповідача-1.

В судове засідання 25.02.2016р. представник позивача не з'явився, при цьому 18.02.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача-2 проти позову заперечував з тих підстав, що укладаючи спірний договір, сторони керувалися вимогами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", норми якого мають пріоритет у застосуванні та відповідністю спірного договору вимогам, встановленим частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Представник відповідача-1 у судове засідання вдруге не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 30.12.2015р. та ухвали від 11.02.2016р. не виконав, відзив на позов та витребувані докази не подав.

Відповідач-2 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі від 30.12.2015р. та ухвала від 11.02.2016р. були надіслані відповідачу-1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена у позовній заяві та отримані останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача-1 суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача-1 не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача-1, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем-2, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2014р. між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством «Перехідний банк «Кристалбанк» (перехідний банк) був укладений Договір про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави ПАТ «Терра Банк», за умовами якого неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк приймає всі права за договорами іпотеки та застави, що нотаріально посвідчені, перелік яких наведено у Плані регулювання та у Реєстрі договорів іпотеки та застави (Додаток №1 до цього Договору).

Згідно з пунктами 1.5. - 1.8. Договору від 22.12.2014р., з моменту передачі прав за договорами іпотеки та застави, перехідний банк набуває прав іпотекодержателя за договорами іпотеки. З моменту набуття перехідним банком прав до іпотекодавців іпотека майна за іпотечними договорами зберігає силу в зв'язку з передачею неплатоспроможним банком перехідному банку прав до іпотекодавців. З моменту передачі права за договорами застави перехідний банк набуває прав заставодержателя за договорами застави. З моменту набуття перехідним банком прав до заставодавців застава майна за договорами застави зберігає силу, у зв'язку з передачею неплатоспроможним банком перехідному банку прав до заставодавців.

Згідно з п. 1.11. Договору від 22.12.2014р. передача прав за договорами іпотеки та застави від неплатоспроможного банку до перехідного банку здійснюється за актом приймання-передавання прав, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Даний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 22.12.2014р. та зареєстрований в реєстрі за №1908.

За Актом приймання-передавання прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р., складеним між ПАТ «Терра Банк» та ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», на виконання Договору про передачу прав за договорами іпотеки та застави від 22.12.2014р., неплатоспроможний банк передав, а перехідний банк, як правонаступник прийняв права за договорами іпотеки та договорами застави, які визначено у Плані врегулювання та у Реєстрі договорів іпотеки та договорів застави (Додаток №1 до цього Акту).

В пункті 1.1. Акту приймання-передавання від 22.12.2014р. зазначено, що вартість майна, права вимоги щодо якого передаються за цим Договором, складає суму вартостей майна (предметів іпотеки за договорами іпотеки та застави за договорами застави), відповідно до Реєстру договорів іпотеки та договорів застави.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про визнання недійсним Договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014р. Позовні вимоги заявлені з підстав порушення при укладенні спірного договору порядку передачі прав за договорами іпотеки та договорами застави, також договір суперечить ряду норм права, адже враховуючи його зміст, є актом безоплатного приймання-передачі майна, що не потребує нотаріального посвідчення та застосування форми договору, крім того в договорі не визначено строк його дії та ціни договору, що порушує норми ст. 180 Господарського кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234,235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014р. № 463/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до категорії проблемних" відповідача - 1 віднесено до категорії проблемних банків. 21.08.2014р. Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 518 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014р. прийнято рішення № 72 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк", згідно якого в ПАТ "Терра Банк" з 22.08.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014р. по 22.11.2014р. Строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014р. згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 20.11.2014р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014р. № 148 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ТЕРРА БАНК" - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа). Наказом № 232 від 21.11.2014р. повноваження Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації було продовжено.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014р. № 831 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ТЕРРА БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014р. № 159 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ТЕРРА БАНК" та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію", згідно з яким строком з 24.12.2014р. до 23.12.2015р. розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ТЕРРА БАНК" Ірклієнка Юрія Петровича.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування 13.10.2014р. було затверджено план врегулювання, яким передбачено виведення неплатоспроможного банку ПАТ "ТЕРРА БАНК" з ринку у спосіб утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків. На підставі вказаного плану врегулювання Фондом гарантування 08.12.2014р. було прийнято рішення про створення перехідного банку ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК".

Для виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ "ТЕРРА БАНК" Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК", статут якого затверджено рішенням засновника - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 08.12.2014р.

Відповідно до п.1 Статуту Перехідний банк є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.10.2014р. активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ТЕРРА БАНК" (найменування неплатоспроможного банку), зареєстрованого Національним банком України 18.10.1996р. за номером 263. Засновником ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" є Фонд, якому належить 100 % банку.

Рішенням акціонера ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" від 22.12.2014р. було уповноважено директора ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" Прокопенка А.Л. на підписання від імені ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "ТЕРРА БАНК". Відповідно до вказаного рішення ПАТ "ТЕРРА БАНК" та ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" було складено та підписано Акт приймання- передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "ТЕРРА БАНК" від 22.12.2014.

Серед інших активів, згаданим вище актом передано від ПАТ "ТЕРРА БАНК" до ПАТ "ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "КРИСТАЛБАНК" актив, який виник із кредитного договору № КЛ/2013/03-40 від 26.06.2013, який було укладено між ПАТ "ТЕРРА БАНК" та ПП "РЕСУРС ТРЕЙД-ОІЛ".

22.12.2014 між відповідачем - 1, як неплатоспроможним банком та відповідачем - 2, як перехідним банком було укладено договір про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави ПАТ "Терра Банк" (далі за текстом - договір, спірний договір) на виконання та на підставі:

1) частини дванадцятої ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; частини першої та пункту 4) частини другої статті 11, частини першої статті 178, частини четвертої статті 209, частини першої статті 512 ЦК України;

2) плану врегулювання Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13.10.2014 № 224/14;

3) рішень виконавчої дирекції Фонду від 22.12.2014 № 264/14 про передачу активів і зобов'язань від неплатоспроможного банку на користь перехідного банку;

4) письмового зобов'язання ОСОБА_6 щодо придбання акцій перехідного банку у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.12.2014;

5) акту приймання - передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку від 22.12.2014, укладеного між неплатоспроможним банком та перехідним банком.

Відповідно до п. 1.1. договору за цим договором неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк приймає всі права за договорами іпотеки та застави, що нотаріально посвідчені, перелік яких наведено у Плані врегулювання та у Реєстрі договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору).

В пункті 1.2. спірного договору зазначено, що передача прав за договорами іпотеки та застави за цим договором здійснюється одночасно з передачею прав вимоги на активи неплатоспроможного банку за актом про передачу активів та зобов'язань.

Права передаються неплатоспроможним банком в обсязі та на умовах, що існували на дату останньої редакції Плану врегулювання та складання Реєстру договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору) (п. 1.3. договору).

Вартість майна, права за договорами іпотеки та застави що передається за цим договором, складає суму вартостей майна (предметів іпотеки за договорами іпотеки та за договорами застави), відповідно до Реєстру договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору). (додаток № 1 до договору) (п. 1.4. договору).

За умовами п. 1.11. спірного договору передача прав за договорами іпотеки та застави від неплатоспроможного банку до перехідного банку здійснюється за актом приймання - передавання прав, який є невід'ємною частиною цього договору.

Листом від 14.01.2015 вих. № 14.01.2015/3-24 відповідач - 2 повідомив третю особу - 1 про перехід права кредитора/іпотекодержателя від відповідача - 1 до відповідача - 2.

Позивач, звертаючись з позовом до суду вказував, що договір про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014р., укладений між відповідачами, є актом безоплатного приймання-передачі майна, що не потребує нотаріального посвідчення та застосування форми договору, який не є договором у розумінні ЦК України.

Підставами для визнання спірного договору недійсним позивач визначає невідповідність змісту правочину вимогам законодавства, а саме: 1) договір про безоплатну передачу прав за договорами - не передбачений законом; 2) відповідно до Закону України "Про іпотеку" заміна іпотекодержателя може відбуватися лише у формі договору про відступлення права вимоги з обов'язковим відступленням за основним зобов'язанням; 3) не відбулась заміна кредитора у основному зобов'язанні; 4) не було повідомлено неплатоспроможним банком про відступлення за іпотечним договором та кредитним договором; 5) спірний договір містить в собі суперечливі дані щодо підстав передачі прав, як то - правонаступництво та заміна кредитора за правочином; 6) договір не містить ідентифікації предмету передачі та ціни договору, що є порушенням податкового законодавства та цивільного законодавства, тобто не дотримано всіх істотних умов договору; 7) передача прав за вказаним договором виникла без будь - якої правової підстави, що виключає можливість передачі таких прав, укладення договору та його нотаріальне посвідчення.

Як встановлено судом, між відповідачами був укладений договір про відступлення права вимоги. В результаті укладання спірного договору відбулася заміна кредитора (відповідача-1 на відповідача-2) відносно боржника - позивача за іпотечним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст.513, 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов'язанні, не впливає на зміст самого зобов'язання і заміна сторони у зобов'язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити, що спростовує відповідні доводи позивача.

Зокрема, п. 14.1. ст. 255 Податкового кодексу України, яким визначено поняття відступлення права вимоги та на який посилається позивач, визначено що відступлення права вимоги є операцією з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу або без такої компенсації.

Як встановлено судом, право вимоги до боржника - позивача за кредитним договором (основним зобов'язанням) було передане відповідачем-1 відповідачу-2 відповідно до плану врегулювання затвердженого Фондом (за яким передбачалося створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку) за актом приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "Терра Банк" від 22.12.2014р.

При цьому, як зазначено в такому акті, передача прав за договорами іпотеки та договорами застави, що посвідчені нотаріально, здійснюється за договором про передачу прав за зазначеними договорами, що посвідчуються нотаріально (абз. 2 п. 1 вказаного акту).

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів. План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема, в спосіб - створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку.

Статтею 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства. Перехідний банк провадить свою діяльність у порядку та в межах вимог, встановлених для цього банку нормативно-правовими актами Фонду. Перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку. Перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Вищезазначеним спростовуються доводи позивача що у спірних правовідносинах не відбулася заміна кредитора в основному зобов'язанні, оскільки відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Оскільки, за актом приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "Терра Банк" від 22.12.2014р. не здійснювалася передача прав за договорами іпотеки та договорами застави, що посвідчені нотаріально, передача таких прав була здійснена відповідачами (в тому числі на вимогу Закону України "Про іпотеку") за спірним договором, який був посвідчений нотаріально. Отже, в таких діях відповідачів, з огляду на норми чинного законодавства, суд не вбачає жодних суперечливостей щодо підстав передачі прав.

Окрім того, виходячи із змісту ч. 12 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», господарський суд приходить до висновку, що передача прав за договором іпотеки та договорами застави не впливає на зміст самого зобов'язання і не порушує права та інтереси боржника (позивача), а отже, останній не є особою, яка на встановлених законом підставах може оспорювати її дійсність.

Невиконання кредитором обов'язку щодо повідомлення боржника про відступлення прав вимоги за іпотечним договором та кредитним договором, не тягне відповідно до норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку" за собою таких наслідків, як визнання таких договір недійсними. В такому випадку новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Більш того, судом встановлено, що позивач був повідомлений відповідачем-2 про перехід прав кредитора/іпотекодержателя від відповідача-1 до відповідача-2, докази чого наявні в матеріалах справи.

Щодо ідентифікації предмету передачі, то судом встановлено, що за умовами договору, відповідач-1 передає, а відповідач-2 приймає всі права за договорами іпотеки та застави, що нотаріально посвідчені, перелік яких наведено у Плані врегулювання та у Реєстрі договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору). Отже, права вимоги, які передаються за договором (предмет передачі) були визначені (ідентифіковані) сторонами в додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Вищезазначеним повністю спростовуються доводи позивача щодо невідповідності спірного договору вимогам цивільного законодавства.

Дослідивши зміст спірного договору, судом встановлено, що його умови не суперечать положенням чинного законодавства, і позивачем не доведено, що даний договір є недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.03.2016р.

Суддя А.І. Привалов