ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" березня 2016 р.Справа № 924/1699/15

Господарський суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Димбовського В.В., суддів Смаровоза М.В., Гладюка Ю.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Інтегрітас, м. Дніпропетровськ

до приватного підприємства „Хмельницька логістична компанія, м. Хмельницький

про стягнення неповернутої попередньої оплати у розмірі 19400,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №3 від 05.01.2016р.

від відповідача: не зявився

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 19400,00 грн. основного боргу, 8507,23 грн. процентів.

До початку розгляду справи по суті позивачем змінено предмет позову, а саме: позивач просить стягнути з відповідача неповернутої попередньої оплати у розмірі 19400,00 грн. Крім того, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення 8507,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Заяву про зміну предмету позову та про відмову від позову в частині стягнення процентів прийнято в судовому засіданні 24.02.2016р., що відображено в ухвалах від 24.02.2016р. Крім того, ухвалою від 24.02.2016р. провадження у справі в частині стягнення з відповідача 8507,23 грн. процентів припинено.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що ним відповідачу було перераховано кошти в розмірі 39400,00 грн. на підставі виставленого рахунку в якості попередньої оплати частини вартості транспортно-експедиційних послуг згідно договору №167 на транспортне обслуговування від 13.11.2014р.

Стверджує, що відповідач повідомив про неможливість подачі замовленого транспортного засобу і зобовязання припинилися внаслідок розірвання договору за взаємною згодою сторін. Вказує, що надіславши вимогу про повернення грошових коштів у звязку з припиненням зобовязання на підставі ч. 1 ст. 611 ЦК України, відповідачем повернуто лише частину коштів, а залишок грошових коштів в сумі 19400,00 грн. не повернуто, що й стало підставою для звернення з позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов не подав. Повідомляючи відповідача про розгляд справи в суді, йому направлено ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи за адресою, яка згідно витягу з ЄДР є його реєстраційною адресою. Повідомлення ж за вищевказаною адресою, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, є належним повідомленням про розгляд справи в суді.

За таких обставин, суд, в порядку ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

13.11.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Інтегрітас (замовник) та приватним підприємством „Хмельницька логістична компанія (експедитор) за допомогою засобів електронного звязку укладено договір на транспортне обслуговування №167, про що, крім іншого, свідчать електронні листи, якими обмінювались директор ТОВ „Інтегрітас ОСОБА_2 і директор ПП „Хмельницька логістична компанія ОСОБА_3

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014р., а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання (п. 9.1 договору).

Згідно п. 1.1 договору, експедитор за дорученням та за рахунок замовника зобовязався надавати послуги з організації перевезення в міжнародному сполученні.

У пункті 1.2 договору визначено, що виконання кожного міжнародного перевезення в рамках даного договору оформляється окремими замовленнями на конкретні перевезення, які є невідємною частиною даного договору. Заявка отримана засобами факсимільного звязку прирівнюється до оригіналу.

Вартість послуг та умови оплати сторони передбачили у розділі 4 договору, зокрема, згідно п.п. 4.1. - 4.4., вартість послуг встановлюється за взаємною згодою сторін та фіксується в рахунках. Вартість послуг погоджується у заявці. Строк платежу встановлюється у заявці. Оплата за послуги здійснюється на підставі рахунку експедитора та оригіналу CMR з відміткою вантажоотримувача про отримання вантажу, в гривнях та визначається у відповідності до курсу НБУ, діючого на момент виставлення рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок експедитора вказаний у договорі.

Позивач на підставі транспортної заявки №1 від 13.11.2014р. замовив відповідачу міжнародні транспортно-експедиційні послуги по маршруту м. Рогатин, м. Дніпропетровськ - м. Атерау (Казахстан) побутової хімії в кількості 22т., дата завантаження 14.11.2014р. - 17.11.2014р. У заявці встановлено вартість послуг 5000 доларів США.

13.11.2014р. відповідачем позивачу виставлено рахунок-фактуру №СФ-000180 на суму 78750,00 грн. на оплату міжнародних транспортно-експедиційних послуг по маршруту м. Рогатин, м. Дніпропетровськ - м. Атерау (Казахстан) по договору №167 від 13.11.2014р.

14.11.2014р. позивачем відповідачу перераховано частину вартості ціни послуг в сумі 39400,00 грн. згідно платіжного доручення №320, про що свідчить банківська виписка за 14.11.2014р.

Серед обовязків експедитора встановлено обовязок повідомляти замовника про неможливість подання автотранспорту не менше ніж за 24 години до вказаного в заявці строку (п. 2.5 договору).

Послуги з міжнародного перевезення товару відповідачем не надано.

Позивачем відповідачу було надіслано вимогу за вих. №1 від 18.11.2014р., згідно якої позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 611 ЦК України, повідомив про припинення зобовязання з замовленого перевезення у звязку з тим, що перевезення не відбулось з вини відповідача через відсутність відповідного транспортного засобу на дату завантаження. Крім того, вимагав повернути 39400,00 грн. сплаченого авансу. Доказами надіслання вимоги відповідачу є фіскальний чек №5204 від 19.11.2014р. та опис вкладення у цінний лист від 19.11.2014р.

На вимогу позивача відповідач листом вих. №17 від 24.11.2014р. запевнив позивача про повернення найближчим часом перерахованих коштів в сумі 39400,00 грн. за перевезення, яке не відбулось через відсутність транспортного засобу на замовлену дату. Також, погодився про розірвання договору №167 від 13.11.2014р., вважаючи його розірваним.

Як свідчать банківські виписки відповідач частково повернув позивачу кошти в сумі 20000,00 грн., а саме: 25.11.2014р. повернуто 15000,00 грн.; 12.12.2014р. повернуто 5000,00 грн. У призначенні платежу вказано „повернення за платіжним дорученням №320 від 14.11.2014р..

Однак, залишок коштів в сумі 19400,00 грн. відповідачем не повернуто.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Вказане закріплено в ст. 181 Господарського кодексу України.

Статтею 180 цього кодексу передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як викладено в ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Враховуючи зміст наведених правових норм, між позивачем та відповідачем укладено договір транспортного експедирування, який підписано за допомогою засобів електронного звязку, про що, окрім іншого, свідчать електронні листи, якими обмінювались директори позивача та відповідача.

Відносини, що виникають з даного договору регулюються главою 65 ЦК України „Транспортне експедирування (ст.ст. 929-935).

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обовязок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобовязання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобовязання, повязані з перевезенням.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами договору та заявки відповідач зобовязався надати позивачу транспортно-експедиційні послуги за узгодженим ними маршрутом. У свою чергу, позивач мав їх оплатити і, згідно умов договору, оплата за послуги з організації перевезення мала здійснюватись на підставі виставленого рахунку після отримання вантажу, а строк платежу мав визначатися у заявці. Однак, у заявці сторони не встановили строк оплати, а відповідач, виставивши позивачу рахунок на оплату, прийняв авансовий платіж до здійснення перевезення. Тобто, сторони, під час дії договору змінили порядок розрахунків.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач перерахував відповідачу попередню оплату. Натомість, відповідач, не виконав взяті на себе зобовязання з організації перевезення вантажу, повідомивши про неможливість здійснення перевезення через відсутність транспортного засобу.

Зі змісту умов договору вбачається, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014р., а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.

Згідно ст. 934 ЦК України, за порушення обовязків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Главою 51 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобовязання, між іншого, у ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Матеріали справи свідчать, що договір №167 на транспортне обслуговування від 13.11.2014р. розірвано за взаємною згодою сторін. Отже, зобовязання сторін припинилися.

Відтак, враховуючи встановлення факту невиконання відповідачем своїх зобовязань, передбачених договором та факту розірвання договору, наявні правові підстави для повернення коштів за перевезення, яке не відбулось. Позивач реалізував своє право на досудове врегулювання спору, надіславши відповідачу вимогу про повернення коштів. Однак, відповідач у добровільному порядку вимогу в повному обсязі не виконав.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Інтегрітас, м. Дніпропетровськ до приватного підприємства „Хмельницька логістична компанія, м. Хмельницький про стягнення неповернутої попередньої оплати у розмірі 19400,00 грн. задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства „Хмельницька логістична компанія (м. Хмельницький, вул. Київська, 4, кім. 305; код 37864127) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Інтегрітас (м. Дніпропетровськ, вул. Кільченська, 1; код 37055591) 19400,00 грн. (девятнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.) - неповернутої попередньої оплати, 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 09 березня 2016 року.

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя М.В. Смаровоз

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддруковано 3 примірника: 1 - до справи, 2 - позивачу , 3 - відповідачу (м. Хмельницький, вул. Київська, 4, кім. 305).