КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа№ 910/20054/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Мамонова В.М.

від відповідача - Хруленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Конструкторське бюро атомногоприладобування та спеціального обладнання"

до Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення коштів за договором про виконання робіт.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2015 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2015 в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою суду від 16.11.2015 апеляційну скаргу повернуто апелянту на підставі п.3 ч.1 ст 97 ГПК України.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Анрієнко В.В. від 10.12.2015 повторно подану апеляційну скаргу було передано для розгляду головуючому судді Шапрану В.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 19.01.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 в судовому засіданні на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладений на 11.02.2016.

Ухвалою суду від 11.02.2016 по справі за клопотання представника відповідача був продовжений строк розгляду апеляційної скарги, відповідно до ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 11.02.2016 по справі оголошено перерву до 25.02.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання 25.02.2016 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

08.10.2014 між відокремленим підрозділом "Енергоефективність" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" змінено на відокремлений підрозділ "Конструкторське бюро атомного приладобудування та спеціального обладнання" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" (відповідач) був укладений договір № 37-148-SD-14-00061.

Відповідно до п. 1.1. договору, виконавець зобов'язався розробити комплект робочої конструкторської документації на системи підготовки проб та вимірів АХК 1 контуру Нововороніжської АЕС-2.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що замовник зобов'язується своєчасно сплатити вартість робіт, у відповідності до статті 4 даного договору.

Згідно із п. 3.3. договору, документація передається по акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1. договору, вартість договору у відповідності до протоколу договірної ціни (додаток №2 до договору) складає 400027,35 грн., крім того ПДВ - 80005,47 грн.

Позивач на виконання взятих на себе зобов'язань за договором виконав роботи з розробки конструкторської документації по 1-му, 2-му та 3-му етапах на загальну суму 1294461,97 грн., в підтвердження чого позивачем надані акти прийому-передачі виконаних робіт №1 від 31.12.2014 на суму 846537,36 грн., №2 від 30.01.2015 на суму 141089,16 грн., №3 від 28.02.2015 на суму 306835,45 грн.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, оплату виконаних позивачем робіт здійснив частково на суму 96006,56 грн., внаслідок чого за розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 37-148-SD-14-00061 від 08.10.2014 складає 1198455,41 грн.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до п. 4.1. договору, розрахунок здійснюється в наступному порядку: 50% загальної вартості договору з урахуванням ПДВ сплачуються замовником протягом 10 календарних днів з дати підписання договору (п. 4.1.1.); 50% решти від загальної вартості договору з урахуванням ПДВ замовник сплачує виконавцю протягом 10 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по договору в цілому (п. 4.1.2.).

Додатковою угодою № 1 від 14.01.2015 сторони домовилися про збільшення ціни договору до 1269805,56 грн.

До того ж вказаною додатковою угодою сторони дійшли згоди викласти у новій редакції пункт 4.1. розділу 4: "4.1. Платежі за договором здійснюються замовником в національній валюті - гривні, за безготівковим розрахунком, за рахунками виконавця наступним чином:

4.1.1. 12 % вартості 1-го етапу договору із врахуванням ПДВ оплачується Замовником протягом 10 календарних днів з дати підписання договору;

4.1.2. залишок суми 1-го етапу із врахуванням ПДВ замовник сплачує виконавцю протягом 90 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу;

4.1.3. вартість 2-го етапу із врахуванням ПДВ замовник сплачує виконавцю протягом 60 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу;

4.1.4. вартість 3-го етапу із врахуванням ПДВ замовник сплачує виконавцю протягом 45 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу".

Додатковою угодою № 2 від 27.01.2015 сторони домовилися про збільшення ціни договору до 1294 461,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

На підтвердження факту виконання умов договору № 37-148-SD-14-00061 від 08.10.2014 в частині виконання робіт на загальну суму 1294461,97 грн. позивачем надано акти прийому-передачі виконаних робіт №1 від 31.12.2014 на суму 846537,36 грн., №2 від 30.01.2015 на суму 141089,16 грн., №3 від 28.02.2015 на суму 306835,45 грн., які затверджені боку відповідача та скріплені печаткою товариства без зауважень та заперечень.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до пункт 4.1. розділу 4 (у редакції додаткової угоди №1 від 14.01.2015) сторонами погоджено порядок оплати виконаних позивачем робіт. Так, вартість першого етапу оплачується відповідачем у розмірі 12 % вартості 1-го етапу договору із врахуванням ПДВ - протягом 10 календарних днів з дати підписання договору та залишок суми 1-го етапу - протягом 90 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу; вартість 2-го етапу оплачується відповідачем протягом 60 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу; вартість 3-го етапу оплачується відповідачем протягом 45 календарних днів з моменту передачі звітних матеріалів по етапу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем було передано відповідачу виконанні роботи (розробка конструкторської документації), а відповідачем прийнято по 1, 2, 3 етапах комплект конструкторської документації 31.12.2014, 30.01.2015 та 28.02.2015 відповідно, що підтверджено актами прийому-передачі виконаних робіт №1, №2, №3.

Твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що строк оплати за виконані роботи зі сторони відповідача не настав, оскільки момент виникнення обов`язку з оплати пов`язаний з моментом передачі звітних матеріалів, а не підписання актів-приймання передачі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки умовами договору сторони визначили, що саме факт передачі документації фіксується актом приймання-передачі.

Так, актами прийому-передачі виконаних робіт №1 від 31.12.2014, №2 від 30.01.2015, №3 від 28.02.2015 підтверджено факт прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт та комплекту конструкторської документації, тобто матеріалів по кожному етапу. Положення договору не містять інших умов щодо строку оплати, а також умов щодо передачі відповідачу будь-яких інших звітних матеріалів ніж ті, що передані за актами прийому-передачі виконаних робіт №1 від 31.12.2014, №2 від 30.01.2015, №3 від 28.02.2015, що в свою чергу спростовує твердження апелянта проте, що за вказаними актами передавалась конструкторська документація, а не звітні матеріали, як то визначено умовами договору.

Крім того, як зазначає сам відповідача в апеляційній скарзі, ним 12.10.2015 було здійснено повну оплату виконаних позивачем робіт в розмірі суми основного боргу, заявленої позивачем до стягнення, а саме: 1198455,41 грн., що підтверджується випискою з рахунку позивача за 12.10.2015 та випискою з рахунку відповідача від 12.10.2015.

Вказане також підтверджує факт прийняття робіт відповідачем у позивача без зауважень та заперечень, та відповідно підтверджується його згода з тим, що строк оплати за спірним договором у відповідача настав.

Зважаючи на те, що відповідачем в процесі розгляду позову в суді першої інстанції сума осново боргу була сплачена в повному обсязі, місцевий суд правомірно та обґрунтовано в цій частині позовних вимог припинив провадження по справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення 230298,53 грн. - пені (нарахована за періоди з 24.01.2015 по 05.02.2015, з 06.02.2015 по 03.03.2015, з 04.03.2015 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 14.04.2015, з 15.04.2015 по 31.07.2015), 3 % річних у розмірі 11521, 87 грн. (нараховані за періоди з 24.01.2015 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 14.04.2015, з 15.04.2015 по 31.07.2015) та інфляційні витрати у розмірі 199840, 84 грн. (нараховані за загальний період з лютого 2015 по червень 2015 року).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт, виконавець має право нарахувати замовнику за кожен день прострочки від суми простроченого платежу пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у даний період.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції, погоджується із розрахунком місцевого суду, знаходить його обґрунтованим та арифметично вірним, а отже задоволена до стягнення сума 3% річних в розмірі 11521,87 грн., 230298,53 грн. пені та 190337,36 грн. інфляційних втрат є обґрунтованою та правомірною.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доводи викладені апелянтом в апеляційній скарзі спростовуються всім вище зазначеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволені позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Конструкторське бюро атомногоприладобування та спеціального обладнання" та припинено провадження в частині позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 1198455,41 грн., а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 910/20054/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/20054/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов