ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокуСправа № 912/210/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд"

до Комунального підприємства "Координаційний центр по обслуговуванню населення" при Долинській міській раді

про стягнення 1897986,96 грн,

за участю представників сторін:

від позивача участі не брали;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність від 11.01.2016 № 04.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Державне підприємство "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Координаційний центр по обслуговуванню населення" при Долинській міській раді заборгованості у сумі 1897986,96 грн, з яких 1557682,32 грн основного боргу за період з березня по листопад 2015 року, 170724,24 грн пені, 152502,28 грн втрат від інфляції, 17078,12 грн 3% річних.

Ухвалою від 22.01.2016 господарським судом порушено провадження у справі за даним позовом, розгляд справи призначено на 17.02.2016 о 12:00.

Ухвалою від 17.02.2016 розгляд справи відкладено до 02.03.2016 на 11:00.

Позивачем 29.02.2016 подано до господарського суду уточнений розрахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені на виконання вимог вказаної ухвали суду.

Окрім того, клопотанням від 29.02.2016 № 02-18/24-1 позивач просив суд відкласти розгляд даної справи, мотивуючи перебуванням 02.03.2016 у судовому засіданні у Вищому адміністративному суді України.

Представником відповідача у судовому засіданні подано клопотання від 02.03.2016 № 49, за змістом якого відповідачем після надходження даної позовної заяви до суду сплачено на користь відповідача частину основного боргу в загальній сумі 408369,91 грн, про що надано відповідні платіжні доручення.

Відтак, відповідач погодився із сумою основного боргу у розмірі 1174689,50 грн, розміром 3% річних у сумі 17078,12 грн та пені у сумі 170724,24 грн. При цьому, за розрахунком відповідача, інфляційні втрати за обраний позивачем період нарахування складають 76050,48 грн, а не 152502,28 грн, як розраховано позивачем.

Додатково відповідач звернув увагу суду, що він не являється злісним неплатником боргу, а відтак просить суд розстрочити сплату заборгованості на 12 місяців.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою судом не визнавалась, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 17.02.2016 та представника відповідача у судовому засіданні 02.03.2016 господарським судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" (Виробник) та Комунальним підприємством "Координаційний центр по обслуговуванню населення" (Виконавець) укладено договір про постачання питної води та водовідведення від 16.12.2011 № 07/722 (надалі за текстом Договір).

За умовами Договору, Виробник зобов'язується своєчасно надавати Виконавцю відповідної якості питну воду і водовідведення (п. 1.1. Договору).

Відповідно до Розділу 2 Договору, вартість питної води становить: 1,33 грн за куб.м в т.ч. ПДВ; вартість водовідведення становить: 0,87 грн за куб.м в т.ч. ПДВ.

Розрахунковим періодом є календарний місяць; Виконавець зобов'язаний до 25-го числа кожного місяця надати акт про спожиту воду; Виробник зобов'язаний виставити Виконавцю рахунки на оплату до 5-го числа наступного за звітним місяцем; Виконавець зобов'язаний сплатити рахунок до кінця місяця наступного за звітним (Розділ 3 Договору).

Згідно п. 9.1. Договору, цей Договір укладається терміном до 31.12.2012 і набирає чинності з 01.01.2012. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками позивача та відповідача.

Як додаток до Договору сторонами підписано протокол розбіжностей від 16.12.2011 (а.с. 27-30).

01.01.2012 між сторонами підписано договір про взаємні розрахунки за наданні послуги та виконанні роботи № 07/100/2011, яким регулюються правовідносини, пов'язані із взаємними розрахунками за наданні послуги та виконані роботи між ДП "Дирекція КГЗКОР" та КП "Центр" (а.с. 32).

Додатковою угодою № 1 від 29.04.2015 до Договору сторонами погоджено викласти п.п. 2.1, 2.2 Договору у наступній редакції: "Тариф на послуги з централізованого водопостачання питної води становить 5,53 грн за куб.м, в т.ч. ПДВ 0,92 грн за куб.м. Тариф на послуги з централізованого водовідведення становить 2,36 грн за куб.м, в т.ч. ПДВ 0,39 за куб.м".

Відповідно до умов Договору КП "Центр" було надано послуги з водопостачання та водовідведення протягом березня-листопада 2015 року на загальну суму 1583059,41 грн, що підтверджується актами виконаних робіт:

- від 25.03.2015 № 259 на суму 66372,01 грн (рахунок на оплату від 25.03.2015 № 82-220);

- від 25.03.2015 № 260 на суму 42506,11 грн (рахунок на оплату від 25.03.2015 № 83-221);

- від 30.04.2015 № 391 на суму 31661,17 грн (рахунок на оплату від 30.04.2015 № 82-323);

- від 30.04.2015 № 392 на суму 48362,90 грн (рахунок на оплату від 30.04.2015 № 83-324);

- від 31.05.2015 № 489 на суму 112605,12 грн (рахунок на оплату від 31.05.2015 № 240-403);

- від 31.05.2015 № 491 на суму 50737,33 грн (рахунок на оплату від 31.05.2015 № 241-404);

- від 30.06.2015 № 616 на суму 126533,44 грн (рахунок на оплату від 30.06.2015 № 240-508);

- від 30.06.2015 № 617 на суму 53445,31 грн (рахунок на оплату від 30.06.2015 № 241-509);

- від 29.07.2015 № 735 на суму 134848,03 грн (рахунок на оплату від 29.07.2015 № 240-607);

- від 29.07.2015 № 736 на суму 57251,35 грн (рахунок на оплату від 29.07.2015 № 241-608);

- від 31.08.2015 № 864 на суму 142100,48 грн (рахунок на оплату від 31.08.2015 № 240-718);

- від 31.08.2015 № 865 на суму 60267,82 грн (рахунок на оплату від 31.08.2015 № 241-719);

- від 30.09.2015 № 1008 на суму 145762,67 грн (рахунок на оплату від 30.09.2015 № 240-833);

- від 30.09.2015 № 1009 на суму 61939,16 грн (рахунок на оплату від 30.09.2015 № 241-834);

- від 30.10.2015 № 1117 на суму 161102,90 грн (рахунок на оплату від 30.10.2015 № 240-929);

- від 30.10.2015 № 1118 на суму 66066,71 грн (рахунок на оплату від 30.10.2015 № 241-930);

- від 30.11.2015 № 1247 на суму 157595,62 грн (рахунок на оплату від 30.11.2015 № 240-1033);

- від 30.11.2015 № 1248 на суму 63901,28 грн (рахунок на оплату від 30.11.2015 № 241-1034) (а.с. 33-59).

Усі акти виконаних робіт підписано обома сторонами з прикладенням печаток.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, правовідносини за яким регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим утворився борг в сумі 1583059,41 грн.

Сторонами була проведена звірка взаємних розрахунків, про що складено акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2015 з розшифровкою, підписаний обома сторонами (а.с. 14-16).

Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків відповідачем не сплачені послуги з постачання питної води та водовідведення за березень 2015 року по грудень 2015 року. При цьому, суд враховує, що заборгованість за грудень 2015 року позивач до стягнення не заявляє.

Як убачається з розрахунку заборгованості (а.с. 17) позивачем та відповідачем проведено взаємозалік за договором від 01.01.2011 № 07/100/2011, з огляду на що у якості погашення основного боргу позивачем зараховано 25377,09 грн, зокрема:

- 3703,24 грн за березень 2015 року;

- 3366,45 грн за квітень 2015 року;

- 3059,49 грн за травень 2015 року;

- 3698,86 грн за червень 2015 року;

- 3635,91 грн за липень 2015 року;

- 3828,09 грн за серпень 2015 року;

- 4085,05 грн за вересень 2015 року.

За таких обставин залишок основного боргу складає 1557682,32 грн, який сторони підтверджують у розшифровці заборгованості станом на 01.01.2016 (а.с. 104) та правомірно заявлено до стягнення позивачем.

Поряд з цим, суд враховує, що згідно платіжних доручень від 26.01.2016 № 43 на суму 50000,00 грн, від 27.01.2016 № 49 на суму 100810,41 грн, від 29.01.2016 № 50 на суму 50000,00 грн, від 15.02.2016 № 92 на суму 8176,44 грн, від 16.02.2016 № 96 на суму 35792,97 грн, від 18.02.2016 № 104 на суму 8852,63 грн, від 23.02.2016 № 111 на суму 42000,00 грн, від 24.02.2016 № 118 на суму 90000,00 грн, від 29.02.2016 № 129 на суму 40000,00 грн.

Всього відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду сплачено на його користь 425632,45 грн, з них за поясненнями відповідача 17262,54 грн за лютий 2015 року. Таким чином, за спірний період заборгованості (з березня по листопад 2015 року) 408369,91 грн.

Залишок непогашеної основної заборгованості відповідача на користь позивача станом на день розгляду справи складає 1149312,41 грн.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 408369,91 грн провадження у справі господарським судом припиняється на підставі п.п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас суд звертає увагу відповідача у справі на ту обставину, що ним при здійсненні контррозрахунку суми основного боргу з урахуванням здійснених після подання позивачем позовної заяви часткових проплат не враховано проведений сторонами взаємозалік за договором від 01.01.2011 № 07/100/2011, з огляду на що у якості погашення основного боргу позивачем зараховано 25377,09 грн, про що зазначалось судом вище.

Відтак, відповідачем помилково до залишку непогашеної основної заборгованості включено суму 25377,09 грн.

Окрім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасну плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення пеню у сумі 170274,24 грн за прострочення погашення заборгованості за січень-жовтень 2015 року.

Пунктами 4.2.3. та 4.2.4. Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати із Виконавця стягується пеня у розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення по день погашення заборгованості включно; Виконавець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і 0,01 проценти річних від простроченої суми.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Господарський суд враховує, що заборгованість за січень 2015 року стягнуто з відповідача рішенням господарського суду від 31.07.2015 у справі № 912/2304/15, яка КП "Координаційний центр по обслуговуванню населення" повністю погашена лише у грудні 2015 року, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, підписаним сторонами.

Розрахунок пені, здійснений позивачем, господарським судом перевірено та враховано, що його здійснено окремо за кожним простроченим платежем та з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 170724,24 грн є обґрунтованим та задовольняються судом у повному обсязі.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 17078,12 грн, нараховані за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року, та 152502,28 грн інфляційних втрат за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року.

Господарський суд враховує, що заборгованість за жовтень 2014 року повністю погашена відповідачем лише 11.08.2015, за листопад 2014 року 16.09.2015, за грудень 2014 року 27.10.2015, що засвідчено сторонами у акті звірки взаєморозрахунків.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановлянням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Отже, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

За таких обставин господарський суд погоджується з обраними позивачем періодами нарахування 3% річних та інфляційних збитків, враховує, що позивачем здійснено розрахунок з урахуванням часткових проплат відповідача.

При цьому, згідно з уточненим розрахунком позивача ним нараховано: 3% річних у загальній сумі 17080,71 грн, інфляційні втрати у сумі 152793,93 грн, тоді як у позовній заяві заявлено до стягнення 3% річних у сумі 17078,12 грн, інфляційні втрати у сумі 152502,28 грн. Поряд з цим, позовні вимоги позивачем не збільшувались, відповідна заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України до суду не подавалась.

Водночас, господарський суд погоджується з доводами відповідача щодо помилковості розрахунку позивача в частині нарахування інфляційних втрат.

Так, позивачем у розрахунку інфляційних втрат із заборгованості за листопад 2014 року допущено арифметичні помилки при нарахуванні інфляційних втрат за період з 14.09.2015 по 15.09.2015 та з 15.09.2015 по 16.09.2015; із заборгованості за квітень 2015 року за вересень 2015 року та за грудень 2015 року.

Відповідачем здійснено контррозрахунок інфляційних втрат, з яким погоджується господарський суд, згідно з яким загальна сума інфляційних втрат складає 76050,48 грн, з яких:

- із заборгованості за листопад 2014 року 578,60 грн;

- із заборгованості за грудень 2014 року 2694,15 грн;

- із заборгованості за січень 2015 року 1334,56 грн;

- із заборгованості за лютий 2015 року 2610,62 грн;

- із заборгованості за березень 2015 року 7993,29 грн;

- із заборгованості за квітень 2015 року 4139,51 грн;

- із заборгованості за травень 2015 року 8014,15 грн;

- із заборгованості за червень 2015 року 8814,00 грн;

- із заборгованості за липень 2015 року 9423,17 грн;

- із заборгованості за серпень 2015 року 5360,58 грн;

- із заборгованості за вересень 2015 року 5497,66 грн;

- із заборгованості за жовтень 2015 року 1590,19 грн.

Поряд з цим, господарський суд враховує, що сума інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем згідно розрахунку суми позову за листопад 2014 року складає 434,31 грн, за грудень 2014 року 2621,85 грн, за лютий 2015 року 20603,50 грн, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказані періоди виникнення заборгованості господарським судом задовольняються в межах заявлених позовних вимог позивачем.

З огляду на вказане, загальна сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача складає 75826,77 грн.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обох сторін пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Водночас господарський суд не вбачає достатніх підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення заборгованості на 12 місяців з огляду на таке.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на обґрунтування клопотання про розстрочення виконання у даній справі не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 32, 36 ГПК України, які б підтверджували скрутний фінансовий стан підприємства відповідача (баланс господарсько-фінансової діяльності, довідку про наявну кредиторську та дебіторську заборгованість тощо).

За таких обставин клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі на 12 місяців задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Координаційний центр по обслуговуванню населення" (28500, Кіровоградська область, м. Долинська, вул. Нова, буд. 80А, ідентифікаційний код 33006271) на користь Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" (проммайданчик ДП "Дирекція КГЗКОР" м. Долинська, Кіровоградська область, 28500, ідентифікаційний код 04853709) заборгованість в сумі 1 412 941,54 грн, з яких 1 149 312,41 грн основного боргу, 170724,24 грн пені, 75826,77 грн втрат від інфляції, 17078,12 грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору 27319,67 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 408369,91 грн основного боргу провадження у справі припинити.

В частині позовних вимог про стягнення 76675,51 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складено 04.03.2016.

Суддя В.М. Балик