РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/32890/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/32890/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промінек»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет»;

про стягнення 70 893,52 грн.

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет»

до товариство з обмеженою відповідальністю «Промінек»

про визнання недійсними договорів

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Лабунська М.П., довіреність б/н від 21.01.2016р.; Василюк О.В., довіреність № 04/16-1 від 21.01.2016р.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Кузьменко М.В., довіреність б/н від 27.01.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Промінек» з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет» про стягнення 70 893,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виступив поручителем за Кредитним договором № 119ov-01-07 від 20.07.2007р. та перерахував кредитору 70 893,52 грн., в результаті чого до позивача перейшло право кредитора за вказаним кредитним договором до відповідача на вказану суму. Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено угоду від 30.06.2012р., в порушення умов якої відповідач не виконав своє зобов'язання по сплаті грошових коштів у сумі 70 893,52 грн. в обумовлений строк до 25.12.2012р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015р. порушено провадження у справі № 910/32890/15 та призначено справу до розгляду на 28.01.2016р.

У судовому засіданні 28.01.2016р. було оголошено перерву до 11.02.2016р.

11.02.2016р. до початку розгляду справи від товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет» через загальний відділ Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю «Промінек» визнання недійсними договору поруки № 8 від 24.07.2009р. та угоди від 30.06.2012р.

У судовому засіданні 11.02.2016р. представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 11.02.2016р. прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет» для спільного розгляду з первісною позовною заявою та відкладено розгляд справи на 25.02.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

12.02.2016р. через відділ діловодства суду від відповідача за первісним позовом отримано відзив на позовну заяву.

22.02.2016р. через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача за первісним позовом отримано пояснення до заяви про застосування строку позовної давності.

Присутнім у судовому засіданні 25.02.2016р. представником позивача за первісним позовом підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі та подано заперечення на зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом подав суду клопотання про витребування доказів.

Клопотання відповідача за первісним позовом про витребування доказів судом відхилено, оскільки останнє не відповідає приписам ст. 38 ГПК України, зокрема, витребування матеріалів судової справи в якості доказу не передбачено нормами чинного законодавства, а в частині інших доказів - відповідачем не доведено неможливість їх надати самостійно.

Також, представник відповідача за первісним позовом просив відкласти розгляд справи для надання йому можливості ознайомитись з запереченнями позивача на зустрічний позов та підготувати на них письмові пояснення.

Суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відкладення розгляду справи здійснюється судом лише у разі неможливості вирішити спір та з підстав, зазначених у ст. 77 ГПК України. Водночас, надання додаткових письмових пояснень не є доказом, за відсутності якого неможливо вирішити спір по суті.

Таким чином, у відповідності до ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2009р. між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси і Кредит» (за договором - кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю «Промінек» (за договором - поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Дженет» (за договором - боржник) було укладено Договір поруки № 8, у відповідності з п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань по договору кредитної лінії у формі овердрафту № 119ov-01-07 від 24.12.2007р., укладеному між кредитором та боржником, у відповідності до якого боржнику надано кредит у розмірі 80 000,00 грн., з виплатою процентів за користування кредитними коштами за ставками, передбаченими в п.4.1 договору.

Відповідно до п.2.1 договору, у разі невиконання боржником обов'язків по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У разі непогашення боржником заборгованості по кредитному договору протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку оплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитора настає повне право вимоги оплати боргу в повному об'ємі до поручителя.

Як зазначає позивач за первісним позовом, ним було сплачено заборгованість відповідача за первісним позовом перед кредитором у сумі 70 893,52 грн. згідно з платіжним дорученням № 10989 від 24.07.2009р.

Крім того, угодою від 30.06.2012р., укладеною між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом, останній зобов'язався повернути сплачені ТОВ «Промінек» кошти в строк до 25.12.2012р.

Також, станом на 01.07.2012р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за договором поруки № 8 від 24.07.2009р. у сумі 70 893,52 грн.

Однак, в порушення умов взятих на себе зобов'язань відповідач за первісним позовом грошові кошти в сумі 70 893,52 грн. не оплатив у строк до 25.12.2012р.

У зв'язку з тим, що заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом становить 70 893,52 грн., останній звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості в сумі 70 893,52 грн.

Водночас, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимог, ТОВ «Дженет» стверджує, що ним було сплачено заборгованість за кредитним договором самостійно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі виконавчого листа на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09, у зв'язку з чим на час укладення договору поруки № 8 від 24.07.2009р. та угоди від 30.06.2012р. вже існувало вказане рішення суду, яким стягнуто з ТОВ «Дженет» заборгованість за договором кредитної лінії у формі овердрафту № 119ov-01-07 від 24.12.2007р., а відтак сторони не мали правових підстав для укладення договору поруки № 8 від 24.07.2009р. та угоди від 30.06.2012р. під час примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення, натомість задоволення первісного позову призведе до подвійної відповідальності ТОВ «Дженет».

З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсними договір поруки № 8 від 24.07.2009р. та угоду від 30.06.2012р.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 Цивільного кодексу України).

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (стаття 556 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09 було задоволено позовні вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет» та ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості в сумі 71 752,78 грн. за договором кредитної лінії у формі овердрафту № 119ov-01-07 від 24.12.2007р.

18.05.2009р. на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09 було видано виконавчий лист № 2-1452/09.

12.06.2009р. державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві було винесено постанову ВП № 13274475 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 18.05.2009р. № 2-1452.

24.07.2009р. ТОВ «Дженет» звернулось до ТОВ «Промінек» з листом вих. б/н від 24.07.2009р. з проханням виступити поручителем перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зокрема, за кредитним договором № 119ov-01-07 від 24.12.2007р.

Вказане звернення ТОВ «Дженет» до ТОВ «Промінек» свідчить, що протягом періоду з 12.06.2009р. (день відкриття виконавчого провадження) по 24.07.2009р. ТОВ «Дженет» не сплатило самостійно борг за кредитним договором № 119ov-01-07 від 24.12.2007р., як про це зазначено у зустрічному позові.

На виконання вищевказаного листа ТОВ «Дженет», 24.07.2009р. між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси і Кредит» (за договором - кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю «Промінек» (за договором - поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Дженет» (за договором - боржник) було укладено Договір поруки № 8, у відповідності з п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань по договору кредитної лінії у формі овердрафту № 119ov-01-07 від 24.12.2007р., укладеному між кредитором та боржником, у відповідності до якого боржнику надано кредит у розмірі 80 000,00 грн., з виплатою процентів за користування кредитними коштами за ставками, передбаченими в п.4.1 договору.

Водночас, 24.07.2009р. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до ТОВ «Промінек» на підставі договору поруки № 8 від 24.07.2009р. з вимогою вих. № 5429 від 24.07.2009р. про сплату заборгованості в сумі 70 893,52 грн., яка виникла у ТОВ «Дженет» за кредитним договором № 119ov-01-07 від 24.12.2007р.

У той же час, ТОВ «Дженет» звернулося до ТОВ «Промінек» з листом б/н від 24.07.2009р. з проханням сплатити заборгованість у сумі 70 893,52 грн. у відповідності до умов договору поруки № 8 від 24.07.2009р.

На вимогу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вих. № 5429 від 24.07.2009р. та на виконання своїх зобов'язань за договором поруки № 8 від 24.07.2009р., згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 10989 від 24.07.2009р. на суму 70 893,52 грн., ТОВ «Промінек» було сплачено, як поручителем, на користь банку заборгованість у сумі 70 893,52 грн., яка виникла у ТОВ «Дженет» за кредитним договором № 119ov-01-07 від 24.12.2007р. У зв'язку з чим, ТОВ «Промінек» листом вих. № 11-07/09 від 24.07.2009р. звернулося до ТОВ «Дженет» з вимогою сплатити заборгованість у сумі 70 893,52 грн.

З огляду на викладене, встановлені вище судом обставини свідчать про безпідставність тверджень позивача за зустрічним позовом про сплату заборгованості в сумі 70 893,52 грн. ним самостійно на стадії виконавчого провадження з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09, оскільки ще 24.07.2009р. безпосередньо ТОВ «Дженет» у листі вих. б/н від 24.07.2009р. просило ТОВ «Промінек» сплатити заборгованість у сумі 70 893,52 грн., що підтверджує наявність такої заборгованості станом на 24.07.2009р.

Крім того, як вбачається з постанови ВП № 13337116, виконавче провадження було закінчено за заявою стягувача, тобто АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що також спростовує твердження відповідача про самостійну сплату заборгованості за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09.

Під час розгляду справи, судом було витребувано у ТОВ «Дженет» докази сплати заборгованості за вказаним рішення суду, проте останній такі докази не подав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова ВП № 13337116 від 21.09.2009р. про закінчення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем саме після сплати саме ТОВ «Промінек» заборгованості на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В подальшому, 30.06.2012р. між ТОВ «Дженет», в якості боржника, та ТОВ «Промінек», в якості поручителя, було підписано угоду, в умовах п.2 якої ТОВ «Дженет» зобов'язалося повернути, сплачені поручителем на підставі договору поруки № 8 від 24.07.2009р., кошти у строк до 25.12.2012р.

Також, станом на 01.07.2012р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за договором поруки № 8 від 24.07.2009р. у сумі 70 893,52 грн.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє посилання позивача за зустрічним позовом на недійсність договору поруки № 8 від 24.07.2009р. та угоди від 30.06.2012р., як такі, що не доведені належними засобами доказування в порядку статей 33, 34 ГПК України, а тому такі правочини є дійсними та такими, що створюють цивільні права та обов'язки позивача.

Враховуючи вищевикладене, на час розгляду спору у господарському суді відповідачем за первісним позовом не надано доказів оплати заборгованості перед позивачем за первісним позовом в повному обсязі в сумі 70 893,52 грн., як і не надано доказів сплати коштів у сумі 70 893,52 грн. на стадії примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2009р. у справі № 2-1452/09, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу в розмірі 70 893,52грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, та підлягає задоволенню, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою такими, що не підлягають задоволенню, в зв'язку з необґрунтованістю та їх спростуванням встановленими вище судом висновками.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не відповідають зібраним у справі доказам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо заяви відповідача за первісним позовом про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з заявленими вимогами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд зазначає, що діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість, підписання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язанням, строк виконання якого настав тощо.

Укладена відповідачем за первісним позовом 30.06.2012р. угода, в якій відповідач зобов'язався сплатити заборгованість у сумі 70 893,52 грн. у строк до 25.12.2012р. свідчить про переривання перебігу строку позовної давності за договором поруки № 8 від 24.07.2009р., за яким у ТОВ «Дженет» виникло зобов'язання перед ТОВ «Промінек».

Про переривання строку позовної давності свідчать також підписаний між сторонами Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.07.2012р., відповідно до якого відповідач за первісним позовом визнав свою заборгованість за договором поруки № 8 від 24.07.2009р.

Положення кредитного договору не застосовуються для визначення строку позовної давності при вирішенні даної справи, оскільки спір виник у зв'язку з виконанням умов договору поруки № 8 від 24.07.2009р., який не є невід'ємною частиною кредитного договору № 119ov-01-07 від 20.07.2007р., а є окремим правочином, з якого випливають права та обов'язки його сторін.

З даним позовом до суду позивач звернувся 25.12.2015р., що вбачається з штампу поштової установи на конверті-відправленні на адресу Господарського суду міста Києва, тобто, в межах встановленого трьохрічного строку позовної давності.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, за первісним позовом покладаються на відповідача, за зустрічним позовом - на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дженет» (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 2; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промінек» (01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, 11-б; ) 70 893 грн.52 коп. - заборгованості та 1218 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.03.2016р.

Суддя А.І. Привалов