ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 926/1576/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу фермерського господарства «Еліта» на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року у справі №926/1576/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фермерського господарства «Еліта» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фермерського господарства «Еліта» про стягнення 28751,37 грн. заборгованості (з яких 26150,00 грн. основної заборгованості, 1872,32 грн. пені та 728,75 грн. 3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами 01 липня 2013 року договору №1 на виконання робіт в частині оплати вартості наданих позивачем послуг зі збирання зернових культур.

Господарський суд Чернівецької області (суддя Гончарук О.В.) рішенням від 10 листопада 2015 року позов задовольнив повністю. Стягнув з фермерського господарства «Еліта» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 28751,37 грн. заборгованості (26150 грн. основної заборгованості, 1872,32 грн. пені, 728,75 грн. 3% річних) та 1218 грн. судового збору.

Суд першої інстанції на підставі наданих доказів дослідив обставини справи і покликаючись на приписи ст.ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України дійшов висновку про задоволення позову.

Фермерське господарство «Еліта» подало апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року у справі №926/1576/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає рішення таким, що винесене із порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що дійсно сторони 01 липня 2013 року уклали договір на виконання робіт №1, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу послуги із збирання врожаю зернових культур на площах замовника комбайном виконавця. Відповідач перерахував позивачу попередню оплату в сумі 10000,00 грн. Проте позивач не виконав зобовязань за цим договором і не повернув попередньої оплати. Акт виконаних робіт від 27 липня 2013 року не підписував ні директор ФГ «Еліта» ОСОБА_2, ні інша уповноважена особа. Зазначає, що на наданому позивачем акті є підпис невідомої особи. Такий документ містить реквізитів, визначених ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відтак може слугувати підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити без змін. На думку позивача, відповідач зловживає процесуальним правом і в такий спосіб ухиляється від виконання зобовязань за договором. Відповідач отримав претензію про сплату стягуваної суми боргу ще у листопаді 2013 року, позовну заяву відповідач отримав у травні 2015 року. Також відповідачу було належним чином повідомлено про призначені судові засідання на 27 жовтня 2015 року, на 10 листопада 2015 року. Відповідач не висловив жодних заперечень чи спростувань позовних вимог.

Позивач надіслав суду заяву розглядати справу за його відсутності, а надалі на вимогу суду позивач надіслав оригінали договору №1 на виконання робіт, укладеного сторонами 01 липня 2013 року, акта виконаних робіт від 27 липня 2013 року, виписки з банківського рахунку позивача станом на 14 листопада 2013 року.

Про розгляд справи сторонам повідомлено належним чином. Суд відкладав розгляд справи, зобовязував представників прибути у судове засідання. Для підтвердження доказів зарахування судового збору за подання апеляційної скарги не була підтверджена, суд вказав Фермерському господарству «Еліта» до дати розгляду справи надати суду довідку казначейства про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року по справі №926/1576/15, сплату якого апелянт підтверджує квитанцією №76 від 20 листопада 2015 року. Однак відповідач вимог суду не виконав. Тому суд продовжив строк розгляду спору і звернувся до казначейства про надання інформації щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в сумі 1339,80 грн. за квитанцією №76 від 20 листопада 2015 року.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу фермерського господарства «Еліта», матеріали справи, і вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року у справі №926/1576/15 слід залишити без змін з таких підстав.

Згідно із матеріалами справи 01 липня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (виконавець) та фермерське господарство «Еліта» (замовник) уклали договір №1 на виконання робіт за умовами якого предметом договору є надання позивачем, як виконавцем, послуг по збиранню врожаю зернових культур на площах відповідача, як замовника, комбайнами виконавця.

Згідно з п. 2.1.1. договору замовник розраховується з виконавцем в процесі надання послуг, кінцевий розрахунок проводиться протягом пятнадцяти банківських днів з дати підписання акта виконаних робіт.

Сторони погодили, що договірна ціна за одиницю роботи складає 350,00 грн., в т.ч. з ПДВ. (пункт 2.1.2. договору).

У п. 5.1. договору сторони визначили що за порушення терміну виконання грошових зобов'язань, викладених в розділі 2 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення від суми, що підлягає перерахуванню.

Згідно з п. 7.1. договір вступає в силу з дати його підписання і діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Також договір містить третейське застереження.

За змістом Акта виконаних робіт від 27 липня 2013 року сторони договору №1 від 01 липня 2013 року склали такий про те, що технікою виконавця комбайн зернозбиральний за період з 01 липня 2013 року до 27 липня 2013 року виконано роботи по збиранню ріпаку на площі 120 га на загальну суму 36150,00 грн. Цей акт є підставою для проведення розрахунків між сторонами. Зауважень по виконанню робіт немає.

Враховуючи, що відповідач частково не розрахувався за надані йому послуги у строк передбачений п. 2.1.1. договору, позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача 26150 грн. заборгованості.

Позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 1872,62 грн. за період невиконання зобовязань 16 серпня 2013 року до 15 лютого 2014 року.

Крім того, на підставі положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 728,75 грн. 3% річних за період з 16 серпня 2013 року до 03 липня 2014 року.

За приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням п. 2.1.1. договору №1 на виконання робіт від 01 липня 2013 року, акта виконаних робіт від 27 липня 2013 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 36150,00 грн. Цю суму відповідач повинен був сплатити упродовж пятнадцяти банківських днів з дати підписання акта виконаних робіт.

З виписки по банківському рахунку позивача за період з 01 січня 2013 року до 14 листопада 2013 року слідує, що 26 вересня 2013 року відповідач перерахував на користь позивача 10000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «За послуги зг. рах. б/н від 25.09.2013 в тому числі ПДВ 1666,67 грн.».

Позивач зарахував ці кошти в рахунок часткового погашення заборгованості за договором №1 на виконання робіт від 01 липня 2013 року, про що вказав у листі про сплату заборгованості від 18 листопада 2013 року, у позовній заяві, у відзиві на апеляційну скаргу.

На прострочену суму грошового зобовязання 26150,00 грн. позивач нарахував пеню у сумі 1872,62 грн. за період з 16 серпня 2013 року до 15 лютого 2014 року на підставі п. 5.1. договору, а на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 728,75 грн. 3% річних за період з 16 серпня 2013 року до 03 липня 2014 року.

Слід зазначити, що відповідач не заперечив і не спростував доводів і розрахунків позивача, викладених у позовній заяві і в доданих до неї документах. Доводи ж апеляційної скарги зводяться лише до того, що акт від 27 липня 2013 року зі сторони відповідача уповноважена особа не підписувала, відповідно послуги не отримувались. Крім того, акт не відповідає вимогам ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до вимог статті 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами частини 3 статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Апеляційний суд витребував і оглянув у судовому засіданні оригінали договору №1 на виконання робіт від 01 липня 2013 року та акта від 27 липня 2013 року. Як зазначено у цих документах, їх зі сторони Фермерського господарства «Еліта» підписав директор ОСОБА_2 Підписи завірені мокрою печаткою Фермерського господарства «Еліта». Суд враховує й процесуальну поведінку відповідача. Заперечуючи свій підпис на акті, директор Фермерського господарства «Еліта» ОСОБА_2 не прибув у судове засідання суду першої і апеляційної інстанцій, не ініціював проведення судової почеркознавчої експертизи. Суд не міг ініціювати проведення такої експертизи без участі особи, яка оспорює свій підпис на документі, оскільки для проведення такої експертизи необхідні зразки підписів. Тому суд критично оцінює і не приймає доводи апелянта про неналежність поданих позивачем доказів. Таку поведінку відповідача свідчать про зловживання процесуальними правами та небажання розрахуватись із кредитором за надані послуги.

Отже, з урахуванням визначеної в акті суми 36150,00 грн. наданих послуг і сплати 10000,00 грн., сума боргу відповідача становить 26150,00 грн. На прострочену суму грошового зобовязання нарахована пеня у сумі 1872,62 грн. за період з 16 серпня 2013 року до 15 лютого 2014 року, тобто в межах шести місяців, що відповідає вимогам частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, п. 5.1. договору № 1 на виконання робіт від 01 липня 2013 року. Слід зазначити, що позов подано господарському суду Чернівецької області 01 жовтня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Суд апеляційної інстанції враховує вимоги частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України щодо спеціальної позовної давності в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та приписи частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності. Проте суд не має законних підстав для застосування позовної давності до таких вимог, оскільки відповідач не заявляв про застосування позовної давності.

Щодо третейського застереження.

Згідно з п. 8.2. договору №1 на виконання робіт від 01 липня 2013 року сторони домовились, що усі спори, розбіжності, вимоги та претензії, які виникають при виконанні цього договору, підлягають вирішенню у Третейському суді при Асоціації «Всеукраїнське обєднання торговців транспортними засобами» згідно з Регламентом цього суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу спору на вирішення третейського суду.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.2.3. постанови від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» з наступними змінами і доповненнями розяснив, що угоду про передачу спору на вирішення третейського суду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім.

Відповідач не наполягав на вирішенні спору саме третейським судом, тому господарський суд Чернівецької області, якому в силу ст. 12 ГПК України підвідомчий цей спір, розглянув його і постановив рішення.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановляючи оскаржене рішення Господарський суд Чернівецької області дослідив усі обставини справи, надані докази, дав їм належну юридичну оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права щодо вирішення спору. Отже, рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року у справі №926/1576/15 є обґрунтованим, відповідає вимогам закону. Доводи ж апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а тому законних підстав для скасування оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 49, 82-1, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року у справі №926/1576/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу фермерського господарства «Еліта» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Кордюк Г.Т.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2016 року.