ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 916/138/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання: Кіртоки Л.В.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № б/н від 01.06.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 260/исх-ГС від 06.07.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2015р.

по справі № 916/138/15-г

за позовом Фірми Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

до Одеської міської ради

про зобовязання вчинити певні дії

Встановила:

У січні 2015 року Фірма „Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту ТОВ „Фірма „Київ) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Одеської міської ради про зобовязання отримати на територіальну громаду міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7 га, у межах замкнутої лінії, які проходять через точки 1, 3, 114, 11, 108, 113, 256, 249, 250, 251, 252, 253, 234, 235, 236, 237, 238, 264, 119, 118, 117, 116, 115, 47+, А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, Н, О, П, Р, С, що позначенні на кресленні переносу меж земельної ділянки у натуру на Грецькій площі в м. Одеса та зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, згідно із заявою (вх. № 2-4083/15 від 23.07.2015р.) позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просить суд зобовязати Одеську міську раду протягом шести місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити оформлення на територіальну громаду міста Одеси в особі Одеської міської ради технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7 га, у межах замкнутої лінії, які проходять через точки 1, 3, 114, 11, 108, 113, 256, 249, 250, 251, 252, 253, 234, 235, 236, 237, 238, 264, 119, 118, 117, 116, 115, 47+, А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, Н, О, П, Р, С, що позначенні на кресленні переносу меж земельної ділянки у натуру на Грецькій площі в м. Одеса та подати для реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі повноважному за місцезнаходженням зазначеної земельної ділянки державному кадастровому реєстратору: заяву за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутністю державної реєстрації права власності територіальної громади на вказану землю позивач позбавлений можливості здійснення державної реєстрації права користування земельною ділянкою, належною до комунальної власності, на умовах сервітуту, що був встановлений судовим рішенням .

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23 листопада 2015 року по справі № 916/138/15-г (суддя Железна С.П.) у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано з посилкою на ст. 19 Конституції України, ст.ст. 98,100, 79-1 Земельного кодексу України, приписи Закону України "Про державний земельний кадастр" тим, що органи державної влади та місцевого самоврядування при реалізації ними функцій власника земельних ділянок попередньо не зобов'язані здійснювати реєстрацію права власності держави або територіальної громади на неї, оскільки відповідна реєстрація та формування земельної ділянки здійснюється в момент реєстрації похідних прав на неї за заявою землекористувачів, а не відповідних суб'єктів владних повноважень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Фірма „Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Сторона вказує на те, що застосований судом першої інстанції п. 44 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р, викладений ним не у повному обсязі, оскільки ця норма реалізується, тільки якщо сервітут встановлено рішенням власника ділянки. У даному випадку сервітут встановлено за рішенням суду. Сторона вказує на те, що норма, на яку посилається суд, поширюється тільки на випадок встановлений міськрадою, а не судом, а тому ця норма є неприпустимою. Суд, на думку сторони невірно трактував п. 2 Перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр", оскільки в ній мова йде про земельні ділянки, право власності на які посвідчувалось державними актами на землю, які видавались до 2004 року без присвоєння їм кадастрового номеру. Але у відповідача взагалі відсутній такий державний акт на землю, а тому земельна ділянка, щодо якої встановлений земельний сервітут не є сформованою в розумінні ст. 79-1 ЗК України. Висновок суду суперечить абз. 3 ч.3 ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр" та пункту 110 Порядку ведення державного земельного кадастру, затв. постановою КМУ № 1051 від 17.190.2012 р., де зазначено, що державна реєстрація та формування земельних ділянок здійснюється саме за заявою органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності)

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

У відзиву на скаргу відповідач з посилкою на ст. 4 та ст. 28 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначає про відсутність його обов'язку завчасної (попередньої) реєстрації права комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку.

Міська рада зауважує, що позивач просить зобов'язати отримати на територіальну громаду міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7 га, у межах замкнутої лінії, які проходять через точки 1, 3, 114, 11, 108, 113, 256, 249, 250, 251, 252, 253, 234, 235, 236, 237, 238, 264, 119, 118, 117, 116, 115, 47+, А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, Н, О, П, Р, С, що позначенні на кресленні переносу меж земельної ділянки у натуру на Грецькій площі в м. Одеса. Але на кресленні, що додані до позовної заяви відсутні точки, позначені літерами А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, Н, О, П, Р, С, у зв'язку з чим незрозумілим є, про яку саме земельну ділянку йдеться у позові.

Відповідач зазначає, що право земельного сервітуту перейшло до іншої особи, а саме новоствореного ТОВ "ФІРМА КИЇВ" , яке є правонаступником Фірми "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД) код 20946498), а тому право Фірми "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД) код 20946498) не порушене.

Судовою колегією відхилено клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги позивача до розгляду Вищим господарським судом України постанови Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р. по справі № 916/457/15 у зв'язку з відсутністю доказів пов'язаності зазначених справ.

Судовою колегією відхилено клопотання представника відповідача про залучення додаткових доказів внаслідок відсутності поважних причин ненадання їх суду першої інстанції з підстав, що не залежали від заявника.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги до 29 лютого 2016 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією встановлено, що Рішенням господарського суду міста Києва від 21.12.2005р. по справі № 6/883, залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007р., встановлено фірмі „Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (АДРЕСА_1 код 20946498) право землекористування особистий постійний земельний сервітут на земельній ділянці 1, площею 0,5465 га, земельній ділянці 2, площею 0,0689 га, земельній ділянці 3, площею 0,0846 га, загальною площею 0,7 га, у межах замкнутої лінії, які проходять через точки 1, 3, 114, 11, 108, 113, 256, 249, 250, 251, 252, 253, 234, 235, 236, 237, 238, 264, 119, 118, 117, 116, 115, 47+, А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, Н, О, П, Р, С, що позначенні на кресленні переносу меж земельної ділянки у натуру на Грецькій площі в м. Одеса, з таким змістом: 1. право проходу (у тому числі шляхом встановлення і обслуговування ліфтів та ескаваторів у підземний простір) та проїзду через земельну ділянку; 2. право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; 3. право проведення дренажних робіт на земельній ділянці; 4. право спорудження підземних будівель і споруд на земельній ділянці з опорою на сусідню земельну ділянку; 5. право використання земельної ділянки для ремонту ліній електропередач; 6. право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів в період будівництва; 7. право використання та обслуговування належних йому споруд на період завершення будівництва.

Відповідно до Протоколу №3 загальних зборів учасників від 27 червня 2013 р. фірми "КИЇВ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) створено шляхом виділу Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА КИЇВ" , яка є правонаступником Фірми "КИЇВ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) в частині прав і дозволів з будівництва та експлуатації нерухомості на Грецької площі м. Одеса у тому числі дозволи на будівництво, земельного сервітуту, договору земельної ділянки, договорів на поставку за даною адресою електроенергії, води, теплової енергії. (а.с. 3-6 т.2)

Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИРМА КИЇВ" Товариство з обмеженою відповідальністю "ФИРМА КИЇВ" є правонаступником Фірми "КИЇВ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) (код ЕДРПОУ 20946498) в частині прав і дозволів з будівництва та експлуатації нерухомості на Грецької площі м. Одеса у тому числі дозволи на будівництво, земельного сервітуту, договору земельної ділянки, договорів на поставку за даною адресою електроенергії, води, теплової енергії. (а.с. 7-26 том.2).

Таким чином, право земельного сервітуту перейшло до іншої особи, а саме новоствореного ТОВ "ФІРМА КИЇВ" (), яке є правонаступником Фірми "Київ" у вигляді ТОВ (ЛТД) (код 20946498), у зв'язку з чим усі питання, пов'язані із оформленням сервітуту стосуються прав іншої особи, що не є позивачем у справі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан субєктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого субєктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права повязане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене субєктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише субєктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Із приписів вищенаведених правових норм випливає, що позивач, звернувшись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, зобовязаний довести наявність або відсутність факту порушення оспорюваним договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що повязані з його особою.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Оскільки позивач на час звернення до суду втратив своє право на користування земельною ділянкою з використанням сервітуту шляхом передачі своїх прав іншій юридичній особі, він є неналежним позивачем у справі, а тому будь які дії (чи бездіяльність) відповідача відносно оформлення земельної ділянки за територіальною громадою не порушує його право.

Відповідно до положень чинного законодавства відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з абз. 5 пункту 12 Постанови №7 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року із змінами та доповненнями "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

За таких обставин судове рішення залишається судовою колегією без змін , а у позові необхідно відмовити з підстав наведених у даній постанові.

Апеляційна скарга на підставі зазначеного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фірми „Київ у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23 листопада 2015р. по справі № 916/138/15-г - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 29.02.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош