ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 березня 2016 р. Справа № 902/3/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБОНУС СХІД»

(08296, Київська область. м. Ірпінь, смт Ворзель, вул. Крупської, 18)

до: Приватного підприємства «ЛАН-ІНВЕСТ-АГРО»

(23012, Вінницька область, Барський район, с. Гайове, вул. Леніна, 24)

про стягнення 60 701,65 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.:

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н. від 10.11.2015 року;

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «ЛАН-ІНВЕСТ-АГРО» заборгованості за договором поставки № В521 від 31.03.2015 року в загальному розмірі 60 701,65 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного 31.03.2015 року договору поставки № В521, позивач за видатковою накладною поставив відповідачу товар на загальну суму 62 500,00 грн., за який останній зобовязався провести розрахунки у строки, визначені специфікацією № 1. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач не провів розрахунків в повному обсязі, в результаті чого за останнім рахується заборгованість в розмірі 43 750,00 грн..

Неналежне виконання договірних зобовязань зі сторони відповідача призвело до звернення до суду з даним позовом та нарахування штрафних санкцій, обумовлених договором.

Ухвалою суду від 06.01.2016 року порушено провадження у справі № 902/3/16 з призначенням до розгляду на 09.02.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

Ухвалою суду від 09.02.2016 року розгляд справи відкладено на 01.03.2016 року.

01.03.2016р., до початку розгляду справи по суті, представником позивача за довіреністю ОСОБА_1 подано заяву б/н. від 22.02.2016 року про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до поданої заяви останній просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 750,00 грн. заборгованості, 353,94 грн. трьох відсотки річних, 4 306,25 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 321,13 грн. інфляційних втрат, 5 132,32 грн. пені та 8 750,00 грн. штрафу.

Як вбачається з поданої заяви позивачем зменшено розмір основного боргу. При цьому, збільшено розмір трьох відсотки річних, відсотків за користування товарним кредитом, інфляційних втрат та пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Оскільки заява позивача про збільшення розміру позовних вимог подана з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, то приймається судом до розгляду.

В судове засідання 01.03.2016 року зявився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив. При цьому, про розгляд справи в суді останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 2055 від 26.02.2016 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

31 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 СХІД» (позивач, за договором Постачальник) та Приватним підприємством ЛАН-ІНВЕСТ-АГРО» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки № В 521 (надалі Договір). (а.с. 10-15).

Згідно з предметом даного Договору, Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупця насіння та/або засоби захисту рослин та/або міндобрива та/або мікродобрива (іменовані надалі Товар), а Покупець зобовязується прийняти й оплатити Товар на умовах визначених даним Договором.

Асортимент, ціна, строк оплати, одиниця виміру, кількість, вартість партії Товару визначається Сторонами в Специфікації (ях) до даного Договору або в видаткових накладних (п. 2 Договору).

Поставка Товару здійснюється у відповідності з замовленням Покупця, в якому зазначаються кількість та найменування Товару. Замовлення направляється Постачальнику поштою або за допомогою курєрської служби на поштову адресу Постачальника, або на електронну адресу Постачальника, або вручається особисто уповноваженій особі Постачальника (п. 4.1. Договору).

Покупець здійснює оплату за Товар в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у порядку і строки, що визначені у Специфікації (ях), які є невідємною частиною цього Договору. В разі відсутності Специфікації (ій) оплата Товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати згідно рахунку-фактури Постачальника, але не пізніше 10 (десяти) календарних днів після поставки Товару згідно видаткових накладних (п. 5.1. Договору).

Вартість Товару оплачується в національній валюті гривні (п. 5.2. Договору).

Сторони домовились, що в Специфікаціях та видаткових накладних зазначається вартість Товару за курсом продажу долара США або євро до української гривні згідно даних Української міжбанківської валютної біржі (надалі - УМВБ) на дату складання Специфікації (ій) або відвантаження Товару згідно видаткових накладних (в випадку відсутності Специфікації (ій)) (п. 5.3. Договору).

В випадку, якщо курс продажу долара США або євро до української гривні за даними УМВБ на дату оплати Товару є незмінним, або нижчим, ніж на дату складання Специфікації (ій) або відвантаження Товару згідно видаткових накладних ( в випадку відсутності Специфікації (ій) Покупець здійснює оплату Товару в сумі, зазначеній в відповідній Специфікації або видатковій накладній (в випадку відсутності Специфікації (ій)) (п. 5.3.1. Договору).

В тому випадку, коли курс продажу долара США або євро до української гривні згідно даних УМВБ на дату оплати Товару вищий, ніж курс долара США або євро до української гривні згідно даних УМВБ на дату складання Специфікації (ій) або відвантаження Товару згідно видаткових накладних ( в випадку відсутності Специфікації (ій)), для визначення суми, яка підлягає до сплати Сторони використовують формулу:

С2=С1*К2/К1, де:

С2 сума платежу в гривнях, що визначається на дату оплати Товару;

С1 вартість Товару в гривнях, зазначена в відповідній Специфікації або в видатковій накладній ( в випадку відсутності Специфікації);

К1 курс продажу долара США або євро до української гривня за даними УМВБ на дату складання Специфікації (ій) або відвантаження Товару згідно видаткових накладних (в випадку відсутності Специфікації )ій));

К2 курс продажу долара США або євро до української гривні за даними УМВБ на дату оплати Товару. (п. 5.3.2. Договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині невиконання зобовязань до повного їх виконання (п. 9.1. Договору).

На підставі замовлення № 170 від 07.04.2015 року між Сторонами укладено Специфікацію № 1 від 07.04.2015 року, якою погоджено поставку насіння кукурудзи Амеліор загальною вартістю 62 500,00 грн. (а.с. 16)

Графік оплати Товару Сторонами погоджено наступним чином:

авансовий платіж 30% від ціни Товару, що становить 18 750,00 грн. до 10.04.2015 року;

відстрочений платіж 70% від ціни Товару, що становить 43 750,00 грн. до 10.10.2015 року.

В рамках Договору позивач за видатковою накладною № 83 від 09.04.2015 року поставив відповідачеві товар загальною вартістю 62 500,00 грн. (а.с. 17).

Як свідчать матеріали справи, станом на момент звернення з позовом до суду, відповідачем платіжним дорученням № 438 від 08.04.2015 року, перераховано на рахунок позивача авансовий платіж в розмірі 18 750,00 грн. (а.с. 18).

Таким чином, станом на момент звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача за Договором складала 43 750,00 грн..

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 43 750,00 грн. боргу.

Водночас, в процесі розгляду справи відповідачем погашено суму боргу в розмірі 40000,00 грн., у звязку з чим позивач зменшив позовні вимоги на вказану суму. (а.с. 50). Отже сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача становить 3 750,00 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 353,94 грн. трьох відсотків річних за період з 11.10.2015 року по 09.02.2016 року, 5191,09 грн. пені за період з 11.10.2015 року по 09.02.2016 року, 321,13 інфляційних втрат за період з 11.10.2015 року по 09.02.2016 року, 4 306,25 грн. відсотків за користування товарним кредитом за період з 11.10.2015 року по 09.02.2016 року та 8 570,00 грн. штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.4. Договору визначено, що за порушення строку оплати, який вказано в відповідній (их) Специфікації (ях) до Договору та (або) п. 5.1., та (або) п. 5.3., та (або) п. 9.3. даного Договору Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «Ліга Закон» правильність наданого позивачем розрахунку пені, судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки за вказаний в розрахунку період розмір пені становить 5 190,60 грн.

За таких обставин, в позові в частині стягнення 0,49 грн. пені та слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення штрафу в розмірі 8750,00 грн. суд виходить з наступного.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Пунктом 7.5. Договору встановлено, що за порушення строку оплати, який вказано в відповідній (их) Специфікації (ях) до Договору та (або) п. 5.1., та (або) п. 5.3., та (або) п. 9.3. даного Договору більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, Покупець сплачує Постачальникові штраф в розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого Товару.

Оскільки відповідачем порушено строки оплати поставленого товару більше ніж на тридцять календарних днів, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення штрафу, розмір якого визначено арифметично вірно.

Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за користування товарним кредитом суд зважає на таке.

Згідно зі ст. 694 Цивільного кодексу України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов'язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Право передбачити в договорі обов'язок сплати відсотків за користування товарним кредитом надано сторонам вищевказаними нормами ЦК України, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктами 5.8 5.8.4 Договору Сторони погодили, що в разі поставки Товару до його повної оплати Постачальник має право нарахувати Покупцю відсотки за користування товарним кредитом у наступному порядку:

В період до кінцевого строку оплати вартості Товару, зазначеної в відповідній Специфікації (ях) або видаткової (их) накладної (их) до Договору відсотки за користування товарним кредитом не нараховуються.

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем кінцевої дати сплати вартості Товару.

Плата за використання товарного кредиту становить 0,1% від вартості поставленого та неоплаченого Товару за кожен календарний день користування, починаючи з дати, визначеної в. п. 5.8.2. до дня оплати Товару в повному обсязі.

Покупець зобовязаний сплатити на користь Постачальника відсотки за користування товарним кредитом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку Постачальника. Послуги товарного кредитування оформляються актом, який надсилається Покупцю на адресу, зазначену в Договорі. Покупець зобовязується підписати акт про надання послуг товарного кредитування та повернути його протягом 3 (трьох) днів з дати отримання Постачальнику на адресу, зазначену в Договору. У разі, якщо акт не повертається Постачальнику протягом даного строку, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивачем було дотримано положень п. 5.8.4. Договору, а саме виставлення рахунку на оплату відсотків за користування товарним кредитом та оформлення відповідного акту. Відповідних доказів не надано позивачем і при розгляді справи.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення зазначеної вимоги, а тому в позові в частині стягнення 4 306,25 грн. відсотків за користування товарним кредитом слід відмовити за недоведеністю.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ЛАН-ІНВЕСТ-АГРО» (23012, Вінницька область, Барський район, с. Гайове, вул. Леніна, 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБОНУС СХІД» (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт Ворзель, вул. Крупської, ) 3 750 (три тисячі сімсот пятдесят) грн. 00 коп. боргу; 353 (триста пятдесят три) грн. 94 коп. три відсотки річних; 321 (триста двадцять одну) грн. 13 коп. інфляційних втрат; 5 190 (пять тисяч сто девяносто) грн. 60 коп. пені; 8 750 (вісім тисяч сімсот пятдесят) грн. 00 коп. штрафу; 1 171 (одну тисячу сто сімдесят одну) грн. 13 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 0,49 грн. пені та 4 306,25 грн. відсотків за користування товарним кредитом відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачеві рекомендованим листом.

Повне рішення складено 03 березня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (23012, Вінницька область, Барський район, с. Гайове, вул. Леніна, 24)