ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Справа № 915/2052/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 дов. б/н від 08.12.2015,

представника відповідача: ОСОБА_3 дов. №01/53-702 від 28.12.2015,

розглянувши у відкритому удовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю КИТ-Т

(54028, м.Миколаїв, вул.Херсонське шосе, 109),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго

(54017, м.Миколаїв, вул. Громадянська, 40),

про стягнення 30434,85 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго заборгованість за договором про надання послуг №2/15 від 14.01.2015 у сумі 30434,85 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору №2/15 від 14.01.2015, відповідач не розрахувався за надані послуги з технічного обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів відповідача на суму 30434,85 грн. Станом на день подання позову не погашена відповідачем заборгованість становить 30434,85 грн.

21.01.2016 за вх.№1446/16 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній підтвердив, що за період з 09.01.2015 по 19.02.2015 позивач дійсно надав послуги по Договором №2/15 на суму 30434,85 грн. Проте, позовні вимоги не визнає з тих підстав, що позивач не надав суду доказів направлення відповідачеві відповідних рахунків на оплату наданих ним послуг, відповідно, у відповідача не виникло обовязку їх оплатити, тому подання позову є передчасним.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 25.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

14.01.2015 між сторонами був укладений Договір №2/15 про надання послуг, згідно якого позивач (виконавець) зобовязується надавати за плату наступні послуги: технічне обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів відповідача (замовника), а відповідач зобовязується приймати та оплачувати надані послуги (п.1.1 Договору №2/15).

Пунктом 3.4 Договору №2/15, сторони встановили, що передача послуг позивачем та приймання їх результатів відповідачем оформлюється ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін.

Згідно приписів ст.ст.901, 903 Цивільного кодексу України, за договором послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги на суму 42912,90 грн., які прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт (а.с.12-34).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, сплативши 12478,05 грн., що підтверджується банківською випискою від 12.02.2015 (а.с.36,37-38) та зафіксовано сторонами у акті звірки взаємних розрахунків від 01.10.2015.

Пунктом 3.2 Договору №2/15 сторонами узгоджено, що оплата послуг здійснюється шляхом здійснення 100% передплати вартості замовлених послуг протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту отримання рахунку від позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, відповідні рахунки для здійснення передплати позивачем на адресу відповідача не направлялись.

03.11.2015 позивачем було вручено відповідачеві лист-вимогу .№86 від 02.11.2015, в якій він просить погасити заборгованість за ремонт автомобілів у тому числі за Договором №2/15 від 14.01.2015 у сумі 30275,25 грн., або узгодити терміни погашення боргу гарантійним листом (а.с.35). Вказаний лист-вимога залишився без від відповіді та виконання.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що згідно п.3.2 Договору відповідач сплачує передплату у розмірі 100% вартості замовлених послуг протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку від позивача. Зазначене положення договору вказує на те, що обовязок відповідача щодо сплати наданих послуг настає з моменту отримання відповідачем рахунку від позивача.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача, оскільки за умовами Договору оплата послуг на підставі рахунків передбачена лише при їх здійсненні шляхом передплати. Оплата на підставі рахунків вже виконаних робіт умовами Договору №2/15 не передбачена. Зазначеним Договором №2/15 сторони взагалі не визначили порядку здійснення розрахунків за виконанні роботи, які не сплачені авансом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Такою вимогою суд вважає направлений відповідачеві лист-вимога .№86 від 02.11.2015.

Відповідач, в порушення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, у визначений терміни за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів не розрахувався, наявність заборгованості у сумі 30434,85 грн. не спростував та не надав суду доказів погашення боргу перед позивачем.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до п.2.1 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції Закону України №484-VІІІ від 22.05.2015) з 01.09.2015 за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції Закону України №484-VІІІ від 22.05.2015), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При подачі даного позову відповідно до пункту п.2.1 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір позивач мав сплатити 1 розмір мінімальної заробітної плати, що становив з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 1218,0 грн., позивачем сплачено 1378,0 грн., тобто більше, ніж було встановлено діючим на той час законодавством.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір №3674-VІ від 08.07.2011 (в редакції Закону України №484-VІІІ від 22.05.2015), у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, надлишково сплачена сума судового збору повертається судом за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, судовий збір у сумі 1218,0 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, 54017, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КИТ-Т, 54028, м.Миколаїв, вул.Херсонське шосе, 109 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) 30434,85 грн. основного боргу та 1218,0 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 29 лютого 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва