ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 922/3072/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом "VLADI", Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків
до Приватного підприємства "ПСВменеджмент", м. Мінськ
про стягнення 3 039 158,79 рос.руб. (1 365 828,35грн.)
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 25.02.2015р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач після уточнення позовних вимог, не збільшуючи та не зменшуючи їх розміру, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 2 310 289,00 рос.руб. (еквівалент в національній валюті України - 1 038 266,98 грн.), штраф в розмірі 693 086,70 рос.руб. (еквівалент в національній валюті України - 311 480,09 грн.), пеню в розмірі 15 911,28грн. та штраф за порушення порядку декларування валютних цінностей в розмірі 170,00грн. за неналежне виконання відповідачем зобовязань за контрактом № ВEL-2014/1 від 15.09.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 27 316,57грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився. Згідно резолютивної частини ухвали Економічного суду м. Мінська про виконання судового доручення від 20.01.2016р. у справі № 224-1ип/2015, доручення господарського суду Харківської області про вручення ухвали про відкладення розгляду справи № 922/3072/15 виконано належним чином.

Також безпосередньо господарським судом Харківської області на фактичну адресу відповідача було направлено ухвалу про відкладення розгляду справи, яка була ним отримана 23.12.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про її отримання.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та те, що суд неодноразово відкладав розгляд справи у звязку із неявкою відповідача, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

15.09.2014р. між "VLADI", Товариство з обмеженою відповідальністю (позивач) та Приватним підприємством "ПСВменеджмент" (відповідач) укладено контракт № ВEL-2014/1 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача продукцію "VLADI", Товариства з обмеженою відповідальністю (далі товар), а відповідач прийняти та оплатити його на умовах даного договору.

Кількість, асортимент, ціна та умови поставки товару узгоджуються сторонами відповідно з умовами цього договору та відображаються у специфікаціях на кожну партію товару, які є невід'ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Між сторонами на виконання умов договору підписано специфікації до договору, в яких погоджено найменування, асортимент, кількість товару, його ціну та порядок здійснення оплати.

Відповідно до специфікацій № 4 від 16.02.2015р., № 5 та № 6 від 26.02.2015р., відповідач зобов'язався здійснити оплату товару на умовах 50% відстрочки платежу на 15 календарних днів з дати поставки та 50% відстрочення платежу на 30 календарних днів з дати поставки.

У п.3.1 договору сторони погодили умови поставки товару, а саме: поставка товару здійснюється на умовах FCA Харків (Україна) в редакції Инкотермс 2010. Поставка товару здійснюється окремими партіями згідно специфікаціям протягом строку дії договору (п.3.2 договору).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

Нормами чинного законодавства України та нормами міжнародного права передбачено, що господарські суди вправі вирішувати спори за участю сторони нерезидента України у випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Такі норми містить Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (далі по тексту Угода), укладена державами-учасницями СНД у м. Києві 20.03.1992 р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-ХІІ). Згідно з п. 2 ст. 4 Угоди, Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це є письмова згода Сторін про передачу спору цьому суду.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст. 9 Конституції України).

Частиною 9 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991р. № 959-ХІІ встановлено, що права та обов'язки сторін зовнішньоекономічних договорів (контрактів) визначаються правом країни, що вибрана сторонами при укладенні договору (контракту) або у результаті подальшого узгодження.

Пунктом п.6.1 контракту № ВEL-2014/1 від 15.09.2014р. сторони погодили, що у разі неможливості досягнення згоди, всі спори, суперечки та вимоги, що випливають з цього договору, або пов'язані з ним, у тому числі що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають розгляду у господарському суді Харківської області із застосуванням норм матеріального права України.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин суд застосовує матеріальне право України.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначає позивач, останній на виконання умов договору протягом вересня 2014р. лютого 2015р. передав відповідачу товар на загальну суму 4 045 471,00 рос. руб.

Відповідно до правил Інкотермс 2010 при базисі поставки FCA зобов'язання продавця по поставці вважається виконаним, коли він поставляє товар після його митного оформлення в режимі експорту перевізнику, призначеному покупцем.

Позивач належним чином здійснив митне оформлення товару та передав його перевізнику - АТЗТ "Регіон", що підтверджується митними деклараціями № 538 від 17.02.2015р., № 671 та № 673 від 27.02.2015р., наявними у справі.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідач зобов'язався здійснити оплату товару поставленого на умовах, визначених у специфікаціях № 4 від 16.02.2015р., № 5 та № 6 від 26.02.2015р., на умовах 50% відстрочки платежу на 15 календарних днів з дати поставки та 50% відстрочення платежу на 30 календарних днів з дати поставки.

Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, за отриманий товар згідно митних декларацій № 538 від 17.02.2015р. на суму 1 337 665,00 рос. руб. (специфікація № 4 від 16.02.2015р.), № 671 від 27.02.2015р. на суму 838 800,00рос. руб. (специфікація № 5 від 26.02.2015р.) та № 673 від 27.02.2015р. на суму 133 824,00 рос. руб. (специфікація № 6 від 26.02.2015р.) не розрахувався, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість на загальну суму 2 310 289,00 рос. руб.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості за спірним договором на суму 2 310 289,00 рос. руб. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 2 310 289,00 рос. руб., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що у разі, якщо відповідач прострочить оплату товару більш ніж на три банківських дні від строку, зазначеного у п.2.3 договору, крім санкцій, передбачених в п.5.2 договору, останній зобов'язався сплатити позивачу штраф в розмірі 30% від суми заборгованості.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу штраф за неналежне виконання грошового зобов'язання в розмірі 693 086,70 рос. руб.

Судом перевірено розрахунок штрафу, який є вірним та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання по оплаті товару у визначений договором строк та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобов'язань у вигляді штрафу, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення суму штрафу в розмірі 693 086,70 рос.руб., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до умов п.5.3 договору відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу спричинені таким невиконанням збитки у вигляді будь-яких штрафних санкцій, пред'явлених позивачу стосовно несвоєчасно повернутої валютної виручки, органами, що здійснюють перевірку або валютний контроль операцій розрахунків на користь резидентів.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що в квітні 2015р. Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, відповідно до Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994р. "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" було проведено перевірку повноти та своєчасного надходження в Україну валютної виручки по експортному контракту № ВЕL-2014/1 від 15.09.2014р. за період 15.09.2014р.-12.03.2015р., за результатами якої встановлено, що валютна виручка за відвантажену на експорт продукцію (митні декларації № 5504 від 19.09.2014. на суму 497 966,00 рос. руб., № 5951 від 17.10.2014р. на суму 641 710,00 рос. руб. та № 6538 від 20.11.2014р. на суму 595 506,00 рос. руб) надійшла на валютний рахунок позивача наступним чином:

- 485 000,00 рос. руб. - без порушення граничних термінів надходження валютної виручки;

- 1 250 182,00 рос. руб. - з порушенням граничних термінів надходження валютної виручки.

На підставі зазначеного, 17.04.2015р. податковою інспекцією складено акт № 807/20-33-22-06-08/31236643, в якому зафіксовано факт порушення позивачем ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження валютної виручки на територію України по експортному контракту № ВЕL-2014/1 від 15.09.2014р., у зв'язку з чим позивачу за порушення строків розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності нараховано пеню в розмірі 15 911,28грн. та штраф за порушення порядку декларування валютних цінностей в розмірі 170,00грн.

Судом перевірено розрахунок пені та штрафу, відшкодування віповідачем позивачу цих санкцій передбачено умовами договору (п.5.3), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статею 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", статтями 530, 610, 611, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 193, 216, 230, 231, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "ПСВменеджмент" (юридична адреса: Республіка Білорусь, 220012, м. Мінськ, вул. Толбухіна, 2, офіс 6, фактична адреса: республіка Білорусь, 220056, м. Мінськ, вул. Старіновська, 31, цокольний поверх, УНП 192333769, р/р 026 в ЗАТ "БСБ Банк" код 175 м. Мінськ, пл. Свободи, 4) на користь "VLADI" Товариство з обмеженою відповідальністю (61157, м. Харків, вул. Текстильна, 18, , валютний рахунок 04/643 в ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823) - 2 310 289,00 рос. руб. (еквівалент в національній валюті України - 1 038 266,98 грн.) основного боргу, 693 086,70 рос. руб. (еквівалент в національній валюті України - 311 480,09 грн.) штрафу , 15 911,28грн. пені за порушення строків розрахунків в сфері ЗЕД, 170,00грн. штрафу за порушення порядку декларування валютних цінностей, 27 316,57грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_2