ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.03.2016р. Справа № 905/379/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит»,

, м.Сєвєродонецьк

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „VIP Бетон,

, м.Донецьк

про тлумачення умов договору

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „VIP Бетон, м.Донецьк, про тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що «датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції».

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на виникнення у сторін розбіжностей щодо тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р.

Відповідач у відзиві на позов від 09.02.2016р. проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що у п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. сторони чітко висловили своє волевиявлення щодо умов цього пункту і відсутні жодні передумови для різного тлумачення вказаного пункту.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Як встановлено судом, 28.04.2014р. між позивачем (далі покупець) та відповідачем (далі постачальник) був підписаний договір поставки №415/14-4РА, згідно якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, строки, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами до договору.

Згідно п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукцію на залізничну станцію призначення.

Відповідно до п.5.3 договору розрахунок за поставлену продукцію відбувається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок не оговорено сторонами в специфікаціях до договору.

За приписом п.4 специфікації від 28.04.2014р. до договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. сторонами обумовлений інший строк оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу 90 календарних днів з моменту приймання продукції на склад покупця.

Виходячи зі змісту позовної заяви, під час дії договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. між сторонами виник спір щодо сплати продукції.

Зокрема, як вказує позивач, на думку відповідача, строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати видаткової накладної. Проте, за твердженням позивача, дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представником покупця в момент передачі продукції.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що «датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції».

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов від 09.02.2016р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно із ст.637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст.213 Цивільного кодексу України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише розяснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

За висновками суду, позовні вимоги про тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. не повязані з тлумаченням змісту правочину, а фактично є вимогами про встановлення певних фактів, що стосуються виконання сторонами цього договору, та які мають бути оцінені судом під час розгляду відповідного спору, повязаного з виконанням такого правочину.

У той самий час, за висновками суду, відсутні будь-які докази наявності неоднакового тлумачення вказаного пункту договору.

Так, сторони приступили до виконання договору поставки №415/14-4РА від 28.04.2014р., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, здійсненою частковою оплатою за отриманий товар.

При цьому, сторони при укладенні договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. використали визначення дати поставки як дати, вказаної представником покупця на видатковій накладній. Будь-яких інших визначень дати поставки договір не містить.

Одночасно, строк оплати вартості отриманої продукції сторонами було змінено у специфікації до договору, внаслідок чого перебіг початку даного строку не ставиться у залежність від дати поставки продукції.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що «датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції», підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „VIP Бетон, м.Донецьк про тлумачення п.4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що «датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупорвідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції».

В судовому засіданні 01.03.2016р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина