РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/32191/15

За первісним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс»

про стягнення 216 921,25 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 111 985,70 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 - по дов. № 281 від 08.05.2015

від відповідача ОСОБА_3. - по дов. № 60 від 11.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» про стягнення 216 921,25 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) № 13/01/2015 від 13.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32191/15 та призначено справу до розгляду на 12.01.2016.

Відповідачем 11.01.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач у поданому 11.01.2016 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що станом на 11.01.2016 по перевезенням, які здійснювались на підставі заявок на міжнародні перевезення автотранспортом № АК-17 від 11.03.2015, № АК-17 від 11.03.2015, № АК-34 від 26.03.2015, відповідачем не надано оригіналів належним чином оформлених актів виконаних робіт/наданих послуг, заявок на перевезення, в порядку, передбаченому умовами договору. Доказів надання таких документів відповідачу позивач суду не надав. Також позивачем не надано оригіналів міжнародних автомобільних накладних (CMR), які є єдиними транспортними документами та відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» підтверджують факт надання послуг експедитора. Вважає, що позивач не виконав договірні зобов'язання та не підтвердив факт надання послуг, що є підставою для їх оплати.

В судовому засіданні 12.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.01.2016.

20.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 111 985,70 грн., з яких: 76 030,50 грн. сплаченого авансу та 35 955,20 грн. понесених збитків, внаслідок неналежного виконання договору № 13/01/2015 від 13.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/32191/15.

Позивачем 21.01.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про витребування доказів у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан-Транс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/32191/15 від 21.01.2016, у зв'язку з необхідністю витребування доказів, розгляд справи був відкладений на 09.02.2016.

05.02.2016 від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 надійшла заява щодо витребуваних судом документів, в якій зазначає, що нею організовано та здійснено лише одне перевезення, яке є предметом спору у справі № 910/32191/15, а саме 21.03.2015 між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір № 210315-ЕВ транспортно-експедиційного обслуговування. В рамках вказаного договору у відповідності до п. 1.5 за заявкою ФОП ОСОБА_1 № АК-34 від 23.03.2015 було організовано та здійснено перевезення з м. Чернігова до Казахстану зафрахтованим у перевізника ОСОБА_6 вантажним автомобілем. Перевезення виконано згідно міжнародної вантажної накладної № 207389. До 21.03.2015 жодні договори перевезення між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 не укладалися. А відтак інші зазначені в ухвалі вантажні накладні у ФОП Любахи відсутні.

Відповідачем за первісним позовом в судовому засіданні 09.02.2016 подано доповнення до відзиву.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні 09.02.2016 первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 09.02.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні 09.02.2016 зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні 09.02.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 09.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 18.02.2016.

Відповідач за зустрічним позовом у поданому 17.02.2016 до відділу діловодства суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що факт втрати (крадіжки) вантажу прийнятого до перевезення за CMR № 0001788 підтверджується відкриттям кримінального провадження №0004655. Згідно п. 6.5.3. договору № 13/01/2015 експедитор несе відповідальність за збереження вантажу тільки в тих випадках коли не доведе що втрата вантажу сталася в наслідок обставин, яким експедитор не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. ФОП ОСОБА_1 як експедитор зробив все можливе щоб прийнятий до перевезення вантаж згідно заявки № АК-24 від 13.03.2015 прибув до вантажоодержувача, однак обставини які склалися не залежали від експедитора і в силу обставин які склалися ФОП ОСОБА_1 ніяк не міг запобігти чи усунути факт крадіжки вантажу прийнятого до перевезення за CMR № 0001788. Тому вважає, що вимоги про стягнення суми сплаченого авансу є безпідставно пред'явленими. Щодо відшкодування понесених збитків згідно з заявкою № АК-17 від 11.03.2015 та заявкою № 18 від 11.03.2015 ФОП ОСОБА_1 як експедитор вжив всіх необхідних заходів згідно п. 2.1.1., 2.3.4., та 2.3.5., договору № 13/01/2015, щоб вантаж був завантажений належним чином. 14.03.2015 на підставі CMR 578482 та CMR 072515 ван таж був прийнятий до перевезення водіями ГОВ «Інтер Влан Транс» ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які повідомили ФОП ОСОБА_9 про те що вантаж завантажений належним чином, відповідно до технічних умов і технічних параметрів. Тому відповідач до обставин які мали місце 27.03.2015 на ППТК № 18 а/д Самара-Шимкен пост ДАЇ. не має відношення оскільки водій ГОВ «Інтер Влан Транс» ОСОБА_7 та водій ОСОБА_8, про факт перевищення навантаження на несучі вісі і про відсутність спеціальних дозволів ФОП ОСОБА_9, не повідомили, тому дану невідповідність відповідач ніяк не міг запобігти чи усунути. Відповідач вважає, що позивач поніс збитки в результаті вини водіїв, які ввели в оману відповідача про те, що вантаж був завантажений належним чином.

В судовому засіданні 18.02.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.01.2015 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» (клієнт) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) № 13/01/2015 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору експедитор відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» приймає на себе обов'язки за плату і за рахунок клієнта організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням та обробленням вантажів в міжнародному та/або регіональному сполученні (під регіоном в рамках даного договору приймається територія України).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічні підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.3. договору вид, об'єм, строки, вартість послуг експедитора за даним договором визначаються окремо для кожного перевезення - у відповідності до узгоджених заявок клієнта (далі - заявка).

Відповідно до заявки № АК-17 від 11.03.2015 експедитор зобов'язався в строк до 27.03.2015 організувати міжнародне перевезення вантажу ТОВ «Лан-Транс» за маршрутом м. Дніпропетровськ - Київ - Бачев (Україна) - Троєбортне - Курськ - Вороніж - Саратов -Саратовський - Орал - Алмати с. Рахат (Республіки Казахстан); вартість перевезення складає 6 500,00 доларів США; вантажоодержувач ТОВ «Агропродовольча компанія «УМУТ».

Відповідно до заявки № АК-18 від 11.03.2015 експедитор зобов'язався в строк до 27.03.2015 організувати міжнародне перевезення вантажу ТОВ «Лан-Транс» за маршрутом м. Дніпропетровськ - Київ - Бачев (Україна) - Троєбортне - Курськ - Вороніж - Саратов -Саратовський - Орал - Алмати с. Рахат (Республіки Казахстан); вартість перевезення складає 6 500,00 доларів США; вантажоодержувач ТОВ «Агропродовольча компанія «УМУТ».

Відповідно до заявки № АК-34 від 26.03.2015 експедитор зобов'язався в строк до 10.04.2015 організувати міжнародне перевезення вантажу ТОВ «Лан-Транс» за маршрутом м. Дніпропетровськ - Київ - Бачев (Україна) - Троєбортне - Курськ - Вороніж - Саратов -Саратовський - Орал - Алмати с. Рахат (Республіки Казахстан); вартість перевезення складає 6 500,00 доларів США; вантажоодержувач ТОВ «Агропродовольча компанія «УМУТ».

Відповідно до п. 5.1.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 сторони домовилися, що 50% (п'ятдесят відсотків) вартості послуг сплачується клієнтом у якості авансу протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення рахунку-фактури, який виставляється на дату подачі транспортного засобу під завантаження.

Згідно з п. 5.1.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 при виставленні рахунків-фактур на оплату вартості міжнародних перевезень сторони домовились для розрахунку вартості послуг з перевезення використовувати офіційний курс Національного банку України на 9.00 годину ранку робочого дня виставлення рахунку-фактури з врахуванням умов виставлення рахунків-фактур, зазначених в пп. 5.1.1 договору.

Відповідно до п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 загальна вартість послуг по кожному перевезенню становить суму платежів, зазначених в п.п. 5.1.1. договору.

Згідно з п. 5.3.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 вартість перевезення харчових продуктів в рефрижераторах по маршруту (Україна) с. Тарасівці, Чернівецька область - Київ - Бачевськ, Сумська область (Російська Федерація) Троєбортне - Курськ - Вороніж - Саратов - (Республіка Казахстан) Орал - Алмати - с. Рахат є фіксованою, складає 6 500,00 доларів США і оплачується замовником в гривні по офіційному курсу Національного банку України з врахування положень пп. 5.1.2 цього договору.

Експедитором було виставлено рахунки № 13-03/15-1 від 13.03.2015, № 13-03/15-3 від 13.03.2015 та № 27-03/15-1 від 27.03.2015 на оплату автоперевезення за вказаним у заявках маршрутом.

ТОВ «Лан-Транс» на виконання виставлених рахунків та умов договору оплатило 50% вартості послуг, що підтверджується платіжними дорученнями № 103 від 17.03.2015 в сумі 70 252,00 грн., № 105 від 17.03.2015 в сумі 70 252,00 грн. та № 67 від 30.03.2015 в сумі 76 417,25 грн.

Позивач вказує на те, що ним договірні зобов'язання перед відповідачем по перевезенню і розвантаженню вантажу за заявками № АК-17 від 11.03.2015, № АК-18 від 11.03.2015 та № АК-34 від 26.03.2015 виконано в повному обсязі підтвердженням чого є міжнародні автомобільні накладні (CMR).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Таким документом зокрема може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Позивачем не подано та матеріали справи не містять міжнародних автомобільних накладних (CMR), які б підтверджували виконання перевезення за заявками № АК-17 від 11.03.2015 та № АК-18 від 11.03.2015.

Наявна лише міжнародна автомобільна накладна (CMR) про здійснення перевезення за заявкою № АК-34 від 26.03.2015.

Відповідно до ст. 12 «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

В п. 5.1.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 визначено, що інші 50% (п'ятдесят відсотків) вартості послуг сплачуються клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури, який виставляється на дату підписання виконаних робіт/наданих послуг.

Умовами п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.03.2015 визначено, що підставою для здійснення клієнтом оплати за послуги по кожному перевезенню є скан-копії рахунку-фактури експедитора, належним чином оформленого акту виконаних робіт, заявки на перевезення. В разі неотримання від експедитора повного пакету документів для оплати клієнт має право затримати оплату рахунку без застосування санкцій, передбачених у п. 6.3. даного договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем доказів складання сторонами актів виконаних робіт за заявками № АК-17 від 11.03.2015, № АК-18 від 11.03.2015, № АК-34 від 26.03.2015 та доказів виставлення відповідачу рахунків-фактур на оплату іншої частини 50% вартості послуг перевезення не подано.

Отже позивачем не доведено, що у відповідача виник обов'язок по виконанню зобов'язання по сплаті цих послуг.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення 216 921,25 грн.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Судові витрати за розгляд первісного позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

По зустрічному позову

Відповідно до заявки № АК-24 від 13.03.2015 експедитор зобов'язався в строк до 02.04.2015 організувати міжнародне перевезення вантажу ТОВ «Лан-Транс» за маршрутом м. Дніпропетровськ - Київ - Бачев (Україна) - Троєбортне - Курськ - Вороніж - Саратов -Саратовський - Орал - Алмати с. Рахат (Республіки Казахстан); вартість перевезення складає 6 500,00 доларів США; вантажоодержувач ТОВ «Агропродовольча компанія «УМУТ».

Експедитором був виставлений рахунок № 19-03/15 від 19.03.2015 на оплату автоперевезення за вказаним у заявці № АК-24 від 13.03.2015 маршрутом в загальному розмірі 152 061,00 грн.

ТОВ «Лан-Транс» на виконання виставленого рахунку та умов договору оплатило 50% вартості послуг, що підтверджується платіжним дорученням № 34 від 23.03.2015 на суму 76 030,50 грн.

Перевізник, залучений експедитором - ТОВ «Марітрейд» прийняв для перевезення автомобілем Рено НОМЕР_2, напівпричіп НОМЕР_3, водій ОСОБА_10, 19900 кг замороженого м'яса яловичини 1 категорії вартістю 44 775,00 доларів США, що підтверджується CMR № 001789. Згодом, у зв'язку з поломкою тягача Рено НОМЕР_2 до напівпричіпу НОМЕР_3 було приєднано справний тягач Рено НОМЕР_4 та складено нову CMR № 0001788.

Зазначений вантаж був замитнений на Київській регіональній митниці 27.03.2015, що підтверджується вантажно-митною декларацією № 100260001/2015/543922, та перетнув українсько-російський кордон на пункті пропуску «Бачівськ-Троєбортне» 31.03.2015.

ТОВ «Агропродовольча компанія «УМУТ» (одержувач за заявкою № АК-24 від 13.03.2015) у своємі листі № 340 від 12.08.2015 повідомило ТОВ «Лан-Транс» про те, що транспортний засіб Renault НОМЕР_4 з напівпричіпом НОМЕР_3 замитнений в Київській регіональній митниці 27.03.2015 до пункту призначення с. Рахат не прибув.

Відповідачем не подано та матеріали справи не містять міжнародної автомобільної накладної (CMR) яка б підтверджувала виконання перевезення за заявкою № АК-24 від 13.03.2015.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі Конвенція) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 20 Конвенції той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред'явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим.

Зважаючи на те, що вантаж не був доставлений та відсутні інформація щодо його місцезнаходження позивач звернувся до відповідача з вимогою (лист № 87 від 05.05.2015) про відшкодування вартості вантажу в розмірі 44 775,00 доларів США, що становить еквівалент 1 047 287,20 грн. та вартості 50% перевезення вантажу в сумі 76 030,50 грн. протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Про те, що сплачені попередньо позивачем відповідачу 50% вартості послуг кошти в сумі 76 020,50 грн. є авансом, сторони безпосередньо зазначили в договорі.

Аванс - це лише спосіб платежу, який виконує функцію попередньої оплати. На аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо експедитор отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Матеріали справи не містять доказів виконання заявки № АК-24 від 13.03.2015, а отже здійснена позивачем оплата авансу на виконання цих послуг перевезення в розмірі 76 030,50 грн. має бути повернена позивачу.

Експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку (ст. 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).

Відповідно до п. 2.1. договору у процесі виконання зобов'язань з даного договору експедитор:

2.1.1. зобов'язується надавати транспортно-експедиційні послуги згідно з умовами цього договору та узгодженої заявки, а саме:

- у встановлений у заявці строк забезпечити своєчасне прибуття на місце завантаження транспортних засобів у належному технічному стані і придатних для перевезення вантажу відповідно до цього договору. У разі відмови клієнта від наданого транспортного засобу, непридатного для перевезення вантажу, надати взамін технічно і комерційно придатні транспортні засоби;

- силами водія транспортного засобу, що здійснюватиме перевезення згідно заявки (далі - водій-експедитор), контролювати процес завантаження/розвантаження транспортного засобу, включно з перевіркою зовнішнього стану упакування, перерахуванням вантажних місць на предмет відповідності заявці і товаросупроводжувальним документам, і негайно письмово повідомляти клієнта про всі порушення стану упакування, кріплення вантажів, невідповідність кількості вантажу і т.і. У разі відсутності відповідних повідомлень вважається, що водій виконав всі умови та інструкції для безпечного і надійного розміщення та кріплення вантажу;

- забезпечити цілісність і схоронність прийнятого для перевезення вантажу, а також вжити заходів для забезпечення своєчасного та безпечного перевезення вантажів клієнта, як того можуть вимагати обставини;

- забезпечити своєчасність доставки ввіреного вантажу у пункт призначення та передати в пункті призначення ввірений вантаж уповноваженій особі одержувача, зазначеного у супровідних документах;

2.1.2 зобов'язується забезпечувати передачу клієнту та відповідним державним органам товарно-транспортної та іншої документації стосовно вантажів клієнта, а також після надання послуг у відповідності з узгодженою заявкою забезпечити передачу клієнтові оригіналів документів, що підтверджують надання експедитором відповідних транспортно-експедиційних послуг клієнтові за цим договором, зокрема акт прийняття-передачі послуг, заявку.

Згідно зі ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Разом з цим, 27.03.2015 на ППТК № 18 а/д Самара-Шимкент пост ДАЇ при перевірці транспортного засобу Volvo НОМЕР_5/ НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_7 та транспортного засобу Volvo НОМЕР_7/ НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_11, виявив перевищення навантаження на несучі вісі і відсутність спеціальних дозволів на проїзд багатогабаритних та великовагових транспортних засобів по автомобільним шляхам Республіки Казахстан загального користування.

На підставі цього, ТОВ «Інтер Валсан Транс» було притягнуто до адміністративної відповідальності по статті 593 ч. 3 КпАП Республіки Казахстан у вигляді штрафу в розмірі 198 200,00 тенге за кожний факт порушення, що підтверджується постановою по справі про адміністративне правопорушення № 0109445 від 08.04.2015 та постановою по справі про адміністративне правопорушення № 0109446 від 08.04.2015.

Для відновлення руху клієнт вимушений був сплатити штраф в загальному розмірі 396 400,00 тенге. Крім цього, клієнтом було придбано спеціальні дозволи для руху транспортних засобів за № 0352742 на суму 60 893,00 тенге та № 0352743 на суму 77 500,00 тенге.

Відповідно до п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України і/або Конвенції СМR.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Отже, не приймаються судом до уваги посилання експедитора, що збитки клієнта понесені внаслідок вини водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 і він не має відношення до цих обставин.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються : вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, у тому числі і понесених витрат.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що сума в розмірі 35 955,20 грн. є збитками позивача, які мали місце внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем за договором.

Отже, позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та понесеними позивачем збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 35 955,20 грн. збитків у вигляді витрат по сплаті штрафів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» задовольнити повністю.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (54008, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Транс» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, ) 76 030 (сімдесят шість тисяч тридцять) грн. 50 коп. сплаченого авансу, 35 955 (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 20 коп. збитків, 1 679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 25.02.2016.

Суддя В.В. Сівакова