РІШЕННЯ

"04" березня 2016 р.Справа № 921/57/16-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2б, м. Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 1 258 221,23 грн, в тому числі 1 042 474 грн вартості товару, 24 848,01 грн 3% річних, 190 899,23 грн втрат від інфляції.

За участю представників:

Позивача: не з'явився

Відповідача: адвокат Вербіцька М.В.

Учаснику судового процесу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

В судовому засіданні 04.03.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", м.Тернопіль, звернулося у господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, про стягнення заборгованості в сумі 1 258 221,23 грн, в тому числі 1 042 474 грн вартості товару, 24 848,01 грн 3% річних, 190 899,23 грн втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 21.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 05.02.2016р.

Відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи за клопотанням відповідача відкладався на 26.02.2016р., крім того, в судових засіданнях оголошувались перерви до 12.02.2016р. та до 04.03.2016р.

15.02.2016р. судом направлено запит до Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області про надання інформації щодо відображення сторонами у податковій звітності операції з купівлі-продажу цукру, загальною вартістю 1042474,00 грн згідно видаткової накладної №130 від 31.03.2015р.

Листом №5073/7/10-16/154 від 22.02.2016р. Тернопільська ОДПІ повідомила, що вищезазначена операція відображена у податковій накладній №51, виписаній 31.03.2015р., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний номер НОМЕР_1) 17.04.2015р. (із запізненням), та включена платником ТОВ "Агроцентр-Галичина" в податкові зобов'язання в декларації від 20.04.2015р. (податкові зобов'язання за березень 2015 року), відображена в додатку 5 № до декларації.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додатково наданих письмових поясненнях (вх.№6003 від 26.02.2016р.).

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, проти позову повністю заперечила з підстав, викладених також письмово у відзиві на позовну заяву (вх.№4655 від 05.02.2016р.). Зокрема, стверджує, що договору про продаж чи поставку цукру ні письмового, в тому числі за №АГ 30/03/15-6, ні усного, між сторонами не було взагалі, а видаткова накладна, на яку посилається позивач, є сфальсифікованою. Разом з тим, підтверджує надання позивачу пустої накладної з підписом і печаткою відповідача, оскільки між сторонами склалися дружні і довірливі стосунки, начебто для приведення у відповідність бухгалтерської документації товариства. Крім того, звертає увагу суду на те, що у видатковій накладній вказана вага 23944 кг цукру, що не є можливим, так як цукор фасується у мішки по 50 кг. Також, просить суд врахувати, що позивачем не представлено жодних документів на підтвердження поставки цукру, зокрема товарно-транспортних накладних. Вказує, що така операція щодо купівлі-продажу цукру на суму більше мільйона гривень є економічно невигідною для відповідача, оскільки останній не являється платником ПДВ, і не могла ним вчинятись. У зв'язку із наведеним стверджує, що договір продажу (поставки) цукру укладеним не був, отже як юридичний факт не відбувся, а тому не тягне за собою жодних правових наслідків. Просить в задоволенні позову відмовити як безпідставно заявленого.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

- відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

За змістом ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як свідчать матеріали справи, за видатковою накладною №130 від 31 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" передало, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав товар, а саме: цукор в кількості 98,7 т вартістю 838950,00 грн (з ПДВ) та цукор в кількості 23944 кг вартістю 203524,00 грн (з ПДВ), а всього на суму 1042474,00 грн, в тому числі ПДВ 173745,67 грн.

Судом оглянуто в судовому засіданні 05.02.2016р. оригінал вищевказаної видаткової накладної та встановлено, що остання містить підписи та відбитки печаток обох сторін.

Відповідач заперечив факт отримання товару за вищевказаною видатковою накладною, разом з тим, при огляді оригіналу, дійсність печатки і свого підпису на видатковій накладній під сумнів не поставив, що зафіксовано в формулярі (протоколі) судового засідання від 05.02.2016р.

З приводу зазначення у видатковій накладній №130 від 31 березня 2015 року, як підстави її видачі - договору №АГ 30/03/15-6 від 30.03.2015р., який на вимогу суду (ухвала

від 21.01.2016р.) не представлено, представник позивача пояснив, що договору за №АГ 30/03/15-6 від 30.03.2015р. немає, оскільки відповідач відмовився його підписувати.

Таким чином, з аналізу наведених норм та вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що фактично між сторонами виникли зобов'язальні відносини за договором купівлі-продажу, який укладений ними у спрощений спосіб, передбачений ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, шляхом вчинення фактичних дій.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст.629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст.692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (вказану правову позицію висловлено також у постанові Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №927/1232/13.)

За даних обставин справи, у відповідача виник обов'язок щодо оплати товару, отриманого за видатковою накладною №130 від 31 березня 2015 року, не пізніше 01.04.2015р.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач свого зобов'язання з оплати отриманого товару своєчасно не виконав, направлену на його адресу вимогу щодо оплати боргу (вих.№498 від 03.12.2015р.) залишив без задоволення, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 042 474 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, слід зазначити, що документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Так, за змістом ч.1 ст. 9 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідає накладна № 130 від 31.03.2015р., яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

До того ж, господарська операція щодо продажу цукру на суму 1042474 грн відображена позивачем у податковій звітності, про що свідчить виписана 31.03.2015р. податкова накладна №51, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 17.04.2015р. (реєстраційний номер НОМЕР_1) та включена ТОВ "Агроцентр-Галичина" в податкові зобов'язання в декларації від 20.04.2015р. (податкові зобов'язання за березень 2015 року) з відображенням в додатку 5 № до декларації, що підтверджено Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (лист №5073/7/10-16/154 від 22.02.2016р.).

Відповідач викладені у позовній заяві обставини, зокрема факт отримання товару за видатковою накладною № 130 від 31.03.2015р. належними та допустимими доказами не спростував, доказів погашення основної суми заборгованості станом на дату розгляду справи суду не подав, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 042 474 грн основного боргу підлягають до задоволення як обгрунтовані.

З приводу відсутності у позивача товарно-транспортних накладних в підтвердження поставки відповідачу значної кількості цукру (122,644 т), на що відповідач посилається у своїх запереченнях проти позову, то суд зазначає, що товарно-транспортна накладна є документом, який складається вантажовідправником для оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору перевезення, отже таким документом підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, можливих розрахунків по вартості перевезень тощо, а не факт придбання товару.

Також, судом не приймаються заперечення відповідача про те, що вага товару не співпадає на 44 кг (при фасуванні у мішках по 50 кг), у зв'язку з чим, на його думку, така кількість цукру не могла продаватися оптом, оскільки, як пояснив позивач (пояснення вх.№6003 від 26.02.2016р.), у накладній вказувалась вага брутто, тобто зарахувалась вага тари (в даному випадку мішків).

Щодо долученого 12.02.2016р. представником відповідача до матеріалів справи протоколу опитування ОСОБА_3, складеного 11.02.2016р. адвокатом відповідача Вербіцькою М.В., який містить ознаки свідоцьких показів, що в господарському процесі не застосовується, ознаки експертних висновків, що до компетенції адвоката чи колишнього працівника не належать, то слід зазначити, що цей протокол не спростовує факту купівлі-продажу і не позбавляє доказової сили первинного документу (видаткової накладної №130 від 31.03.2015р.).

Твердження відповідача про те, що господарська операція щодо купівлі цукру на суму більше мільйона гривень є економічно невигідною (недоцільною) для відповідача, оскільки останній не являється платником ПДВ, і не могла ним вчинятись, розцінюються судом критично, оскільки такі твердження (заключення) також не спростовують факту купівлі-продажу.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 24 848,01 грн 3% річних та 190 899,23 грн втрат від інфляції, нарахованих за період з 01.04.2015р. по 15.01.2016р.

Оцінивши подані позивачем розрахунки заявлених до стягнення сум інфляційних донарахувань та 3% річних, враховуючи, що відповідач не спростував факту невиконання свого обов'язку по проведенню оплати за отриманий товар, суд визнає позовні вимоги в цій частині також обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" (вул. Кривоноса, 2б, м.Тернопіль, код 37556849) - 1 042 474 (один мільйон сорок дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн вартості товару, 24 848 (двадцять чотири тисячі вісімсот сорок вісім) грн 01 коп 3% річних, 190 899 (сто дев'яносто тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн 23 коп втрат від інфляції та 18873 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн 32 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "11" березня 2016 року.

Суддя С.Г. Стопник