РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

10 березня 2016 року Справа № 924/1831/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Вощук О.А

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.01.16р. у справі №924/1831/15 (суддя Гладій С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (м.Київ)

до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" (м.Волочиськ, Хмельницької області)

про стягнення 1029834,36 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 14-10 від 14.01.2015 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 476 від 30.11.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.01.16 р. у справі №924/1831/15 публічному акціонерному товариству „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України відмовлено у позові до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" про стягнення 1029834,36 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором № 351/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (арк.справи 69-71).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.справи 78-83).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що всупереч вимогам ст.ст.599, 628 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, суди дійшли хибного висновку про те, що підписання договору про взаєморозрахунки звільняє сторони від обовязку належно виконувати свої зобовязання за договором, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобовязань за договором, оскільки на думку суду, сторони змінили строк та порядок проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу.

Вважає, що договір про взаєморозрахунки в сукупності з предметом цього ж договору слід розуміти наступним чином: «Сторони дійшли згоди, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно організації проведення сторонами взаєморозрахунків».

Висновок суду першої інстанції про те, що з моменту укладання договору про взаєморозрахунки сторони не мають претензій стосовно виконання договору від 28.12.12р. №13/2701-ТЕ-34, не ґрунтується на поданих документах та досліджених обставинах справи.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не правильно оцінено практику Верховного Суду України у справі за заявою Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України у справі №5011-42/13548/2012.

Апелянт також стверджує, що при винесенні оскаржуваного рішення суд без належних на те підстав застосував ст. 614 Цивільного кодексу України, вважаючи, що відповідач не повинен нести відповідальність за порушення господарського зобовязання, а як наслідок не повинен сплачувати передбачені умовами договору та нормами Цивільного кодексу України інфляційні та 3% річних та пеня.

Зазначає, що договором від 24.09.14р. №351/30 про організацію взаєморозрахунків, сторони урегулювали питання порядку та сплати суми основного боргу, та жодним чином не врегульовували (не змінювали) порядок нарахування та сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені за неналежне виконання зобовязання. Аналогічної думки притримується і Вищий господарський суд України у Пленумі від 17.12.13 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, який не заперечувався сторонами, останній день нарахування є 13.07.14р., а договір про проведення взаєморозрахунків укладено 24.09.14р., тобто, фактично позивач припинив нарахування з укладенням договору про проведення взаєморозрахунків, Зважаючи на те, що при здійсненні нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем враховувалися розрахунки поза межами договору про проведення взаєморозрахунків від 24.09.14р. №351/30, вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, апелянт зазначає, що договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається із субєктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу і тд. проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування штрафних та фінансових санкцій). Отже, договором про організацію взаєморозрахунків було передбачено тільки погашення основної заборгованості, не включаючи суму нарахованих позивачем відсотків річних та інфляційних нарахувань.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 12.01.16р. у справі №924/1831/15 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким стягнути з Волочиського комунального підприємства теплових мереж «Тепловик» на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 340 389,85 грн., три відсотки річних у розмірі 144 616,90 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 544827,61 грн., а всього 1029834,36 грн.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. відновлено строк подання апеляційної скарги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» та прийнято скаргу до провадження, розгляд справи призначено до слухання (арк.справи 78, 79).

Через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційну скаргу, за підписом директора ВКПТМ «Тепловик» (арк.справи 91-93).

У відзиві відповідач зазначає, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором №351/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі №351/30.

Відповідач посилається на аналогічну правову позиція викладену у постановах Верховного Суду України: від 09.09.2014р у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 30.09.2014р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012р., у справі №924/1265/13 від 25.03.2015р. та у справі №917/2520/14 від 16.09.2015р. Зокрема, у вищевказаних постановах зазначено, що для застосування наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.03.2016р. представник позивача надав свої пояснення по суті апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача стверджує, що рішення суду першої інстанції законне та обгрунтоване, просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 12.01.2016р. у справі №924/1831/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

28.08.2012р. національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (покупець) укладено договір №13/2701-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу, за пунктом 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору.

Як встановлено п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 3927,4 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): І кв. 1971,0, ІІ кв. 340,2, ІІІ кв. 69,4, IV кв. 1546,8.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг) можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.1.1 договору).

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п.3.1 договору).

Покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки (п.3.1.2. договору).

За пунктом 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Відповідно п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості (п.6.3 договору).

Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Пунктом 6.4 договору сторони встановили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, грошова сума, яка надійшла від покупця погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно п.9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно підписаної між сторонами Додаткової угоди №1 від 21.10.2013р. сторони внесли зміни до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2701-ТЕ-34 від 28.12.2012р., зокрема п.4.1 ст.4 „Порядок обліку газу викладено в наступній редакції: „4.1 Кількість газу, яка передається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач у січні-грудні 2013р. передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 4692221,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 26.09.2013р. на суму 1109167,34 грн., від 26.09.2013р. на суму 817664,80 грн., від 26.09.2013р. на суму 910339,13 грн., від 26.09.2013р. на суму 338820,96 грн., від 31.10.2013р. на суму 235780,37 грн., від 30.11.2013р. на суму 454370,95 грн., від 31.12.2013р. на суму 826077,71 грн.

24.09.2014р., між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, КП «Тепловик» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено договір №351/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30.

Згідно п.6 договору №351/30, КП теплових мереж «Тепловик» перераховує на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 3289384,31 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року №13/2701-ТЕ-34.

Відповідно до ч.2 п.9 договору №351/30, з метою виконання договору, сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перераховувати кошти наступній стороні.

Сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (п.14 Договору № 351/30).

На виконання умов даного договору, згідно платіжного доручення від 10.10.2014 року відповідачем здійснено оплату за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу №13/2701-ТЕ-34 від 28.12.2012 року на суму 3289384,31 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовом про стягнення з відповідача 1029834,36 грн., з яких 340389,95 грн. пені, 144616,90 грн. - 3% річних, 544827,61 грн. інфляційних втрат посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за договором №13/2701-ТЕ-34 від 28.08.2012 року, після погашення суми основного боргу на підставі договору №351/30,

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч.1 ст.509 ЦК України, ч.1 ст.173 ГК України).

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як було зазначено, 28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (продавць) та КП теплових мереж „Тепловик (покупець) укладено договір №13/2701-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу, який за своєю правовою природою містить ознаки договору поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Як встановлено ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із п.10 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України затверджених наказом Держкомнафтогазу від 01.11.1994р. за № 355, розрахунки за газ здійснюються за цінами та в порядку, передбаченому договорами, які укладаються між газопостачальною і газозбутовою організаціями та споживачами, а також між газозбутовими організаціями та споживачами. Термін оплати, порядок нарахування оплати і перевірки правильності нарахування обумовлюється договором між сторонами.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Згідно положень ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи умови оплати за газ, які сторонами передбачались в п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2701-ТЕ-34, із врахуванням доказів про оплату боргу, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач допустив порушення умов вказаного договору.

Враховуючи наявність заборгованості за поставку природного газу, позивач діяв згідно умов договору (п.7.2.) та за несвоєчасне проведення розрахунків комунального підприємства теплових мереж „Тепловик нарахував пеню в сумі 340389,85 грн.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача нарахування за встановленим індексом інфляції в розмірі 544827,61 грн. та 3% річних в сумі 144616,90 грн.

За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, КП «Тепловик» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено договір №351/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30 із внесеними змінами.

Положеннями пункту 6 договору №351/30 передбачено, що КП теплових мереж «Тепловик» м.Волочиськ перераховує на рахунок НАК Нафтогаз України кошти у сумі 3289384,31 грн. за природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року № 13/2701-ТЕ-34.

Пунктом 9 договору №351/30 сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктом 14 договору №351/30 сторони встановили, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Враховуючи умови даного договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Колегія суддів погоджується, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором №351/30, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі №351/30.

При цьому, колегія суддів враховує практику Верховного Суду України, викладену у постановах: від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 30.09.2014р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012р., у справі №924/1265/13 від 25.03.2015р. та у справі №917/2520/14 від 16.09.2015р.

Отже, в частині стягнення пені в розмірі 340389,85 грн., трьох процентів річних в розмірі 144616,90 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 544827,61 грн. правомірно відмовлено судом першої інстанції, як в таких, що не відповідають викладеному в постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.01.16р. у справі №924/1831/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.