РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 918/1312/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

в судовому засіданні від 03.02.16р.:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н, від 16.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н, від 07.12.2015р.

в судовому засіданні від 02.03.16 р.

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н, від 07.12.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.15 р. у справі № 918/1312/15 (ОСОБА_3О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Креатив"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Сервіс Хмельницький"

про стягнення заборгованості в сумі 51 986,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ КРЕАТИВ (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю КОМФОРТ-СЕРВІС ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ (далі - відповідач) про стягнення 16 669, 53 грн. основної суми боргу, 9 850, 09 грн. пені, 711, 30 грн. три відсотки річних, 24 755, 25 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.12.15р. (а.с. 98-102) позов задовольнити частково. Стягнуто з ТОВ КОМФОРТ-СЕРВІС ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ на користь ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ КРЕАТИВ 16 669 грн. 53 коп. основної суми боргу, 9 850 грн. 09 коп. пені, 711 грн. 30 коп. три відсотки річних та 19 174 грн. 94 коп. інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 16 669,53 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, судом першої інстанції було перераховано заявлену пеню та встановлено, що проведений судом розрахунок в частині пені є більшим, ніж заявлений позивачем. Оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог без відповідного клопотання позивача, - взяв до уваги розрахунок пені доданий до позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем допущено помилку в розрахунку інфляційних втрат за період з 25 березня 2015 року по 7 квітня 2015 року (в розмірі 5580, 31 грн.), оскільки за даний період відсутня інфляція. В решті періодів нарахування взяв до уваги розрахунок інфляційних втрат доданий до позовної заяви, оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог в зазначені періоди за відсутності відповідного клопотання позивача. На підставі вказаного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 19 174, 94 грн.

При цьому, розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем суд вважав правильним, тому вимогу про стягнення 3% річних в сумі 711, 30 грн. визнав такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 109-113) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що під час виконання підрядних робіт по улаштуванню фальш підлоги підрядником було допущено окремі недоліки в якості виконаних робіт. В результаті чого було складено акт усунення дефектів фальш підлоги від підпису якого ТОВ «БК «Креатив» відмовилось, 08.10.14 р. складено акт про відмову від підпису акта усунення дефектів. Проведено розрахунок усунення дефектів підлоги та за рахунок замовника виконано роботи з усунення недоліків перед роботами по укладенню плитки керамічної ТОВ «Комфорт- Сервіс Хмельницький», на загальну суму 15279 грн.

Скаржник стверджує, що підтвердження належного виконання взятих ТОВ «БК «Креатив» договірних зобов»язань на об»єкті будівництва, відповідач просив надати обов»язкові документи, які складалися та велися при виконані договору підряду, однак, станом на січень 2016 р. такі документи позивачем не надані.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що під час виконання підрядних робіт, позивач не погоджував з відповідачем об»ємів та вартості виконаних робіт.

Враховуючи вказане, скаржник стверджує, що підрядником при виконанні взятих зобов»язань на об»єкті будівництва супермаркету істотно порушено умови Договору підряду.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 205-214) представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення буз змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач зазначив, що відповідачем виконані роботи прийняті без заперечень, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами укладення акту про дефект робіт здійснених позивачем, не доведено наявність спору між сторонами щодо виявлених недоліків робіт та стягнення з позивача збитків за неналежне виконання робіт.

Позивач звертає увагу суду на те, що між сторонами не складалося і не підписувалося жодних дефектних актів. Даний акт складений відповідачем одноособово, після відкриття провадження по даній справі.

Позивач стверджує, що ним було виконано всі роботи відповідно до Договору та проектно-кошторисної документації, затверджених та підписаних сторонами договору.

Представник позивача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Водночас, 01.03.16 р. від позивача надійшла телеграма про відкладення розгляду справи, у зв»язку з хворобою представника.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з урахуванням п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 суд відхиляє письмове клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача (в судовому засіданні від 03.02.16р.), відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 22 серпня 2014 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладено Договір підряду №75-14-04/П (далі Договір, а.с. 19-20).

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник доручив, а підрядник зобовязався власними силами та зі своїх матеріалів виконати відповідно до умов Договору наступні роботи: загально-будівельні роботи із улаштування фальш підлог у приміщеннях кафе в осях 1-3/А-Б і холодильних камер в осях 2-4/Б-В, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити вказані роботи.

Відповідно до п. 1.2 Договору всі роботи виконуються згідно додатків до Договору, що є невідємною частиною, а саме Додатку 1 Договірна ціна на улаштування фальш підлоги у приміщеннях кафе в осях 1-3/А-Б і холодильних камер в осях 2-4/Б-В та Додатку 2 План-схема улаштування підлог.

Фізичні об'єми, вартість матеріалів та робіт, що виконуються згідно Договору передбачені у Додатку 1 (п. 1.3).

Згідно із п. 2.1. Договору динамічна договірна ціна Договору складає 44 320, 80 грн. (в т. ч. 7386, 80 грн. ПДВ).

Відповідно до п. 2.2. Договору під час дії Договору, договірна ціна може переглядатися сторонами у звязку зі змінами обємів робіт та суттєвим подорожчанням матеріалів (більше ніж на 5%).

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що відповідач здійснює позивачу попередню оплату у розмірі 30% від вартості Договору, що становить 13 296, 24 грн. протягом 5 банківських днів з моменту підписання Договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору остаточний розрахунок за цим Договором, відповідач зобов'язався провести із позивачем протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання кінцевого Акта виконаних робіт.

Згідно п. 2.6 Договору оплата здійснюється на підставі цього Договору та/або рахунку (Акту виконаних робіт, накладної).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року від 31 жовтня 2014 року (а.с. 35-37), колегія суду приходить до висновку, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 44 320, 80 грн.

Крім того, 19 вересня 2014 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 25), за умовами якої позивач зобовязався виконати додаткові загальнобудівельні роботи із улаштування головного входу, стійки підсилення по осі 2, перемички над воротами заїзду на рампу супермаркету Сільпо на вул. О. Гончара, 96 у м. Києві загальною вартістю 69 937, 70 грн. (в т. ч. 11 656, 28 грн. ПДВ).

У звязку із збільшенням вартості робіт п. 2.1 Договору підряду, динамічна договірна ціна Договору складає 114 258, 50 грн. (в т. ч. 19 043, 08 грн. ПДВ).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, сторони погодили, що роботи, вказані в Додатковій угоді, повинні бути виконані 30-денний строк з моменту підписання Угоди. Чинність угоди сторони встановили з моменту підписання до 30 жовтня 2014 року.

Фізичні об'єми та загальну вартість додаткових робіт, що виконуються згідно Додаткової угоди №1 сторони передбачили у Додатку 1 до Угоди (а.с. 26-31).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що на виконання Додаткової угоди №1 позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 69 937, 70 грн., що підтверджується актом № 2/75-14-04 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року від 31 жовтня 2014 року (а.с. 38-43).

2 жовтня 2014 року сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору (а.с. 32).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 2, позивач зобовязався виконати додаткові загальнобудівельні роботи із улаштування залізобетонних основ підлог в підвалі супермаркету, залізобетонної плити підлоги головного входу, залізобетонного цоколя обгороджувальних конструкцій головного входу, несучих металоконструкцій ліфтової шахти, монолітних залізобетонних сходів ганків, залізобетонної плити і обмежувальних залізобетонних стінок підлоги заїзду на рампу, монолітних залізобетонних приямків із металевими кришками для дощових та фекальних стоків, монтажу стійки і обійми посилення стіни в підвалі по осі А, улаштування дверного прорізу у зовнішній стіні з вул. ОСОБА_4, виготовлення і монтажу металевої рами для ролокасетних воріт, виготовлення 30 секцій металевої огорожі будівельного майданчика супермаркету Сільпо на вул. О.Гончара, 96 у м. Києві загальною вартістю 221 669, 53 грн. (в т.ч. 36 944,92 грн. ПДВ) у звязку із чим, сторони виклали п. 2.1. Договору у наступній редакції: п. 2.1. Динамічна договірна ціна Договору складає 335 928, 03 грн. (в т. ч. 55 988, 00 грн. ПДВ).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №2, роботи вказані в Додатковій угоді, повинні бути виконані у 30-денний строк з моменту підписання Угоди. Чинність угоди сторони встановили з моменту підписання до 30 жовтня 2014 року.

Фізичні об'єми та загальну вартість додаткових робіт, що виконуються згідно Додаткової угоди №1 сторони передбачили у Додатку 1 до Угоди (а.с. 33-34).

З акта виконаних робіт №3/75-14-04 за грудень 2014 року від 30 січня 2014 року (а.с. 44-45) вбачається, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 221 669, 53 грн.

Колегія суду звертає увагу на те, що вищевказані акти виконаних робіт підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Враховуючи наведене, колегія суду приходить до висновку, що на виконання умов Договору та Додатків до нього, позивач виконав роботи на загальну суму 335 928, 03 грн.

Відповідно до п. 2.5 Договору, сторони погодили, що остаточний розрахунок за цим Договором, відповідач зобов'язався провести із позивачем протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання кінцевого Акта виконаних робіт.

При цьому, кінцевим актом підписаний сторонами є акт від 30 січня 2015 року (а.с. 44-45).

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що строк оплати за виконані роботи настав 6 лютого 2015 року.

З пояснень сторін вбачається, що відповідач частково розрахувався за виконані позивачем роботи в сумі 319 258, 50 грн., а саме: 27.08.14 - на 13 296, 24 грн., 10.09.14 - 15 906, 24 грн., 15.09.14 - 10 686, 24 грн., 24.09.14 - 36 000 грн., 02.10.14 - 33 937, 70 грн., 08.10.14 - 25 000 грн., 21.10.14 - 30 000 грн., 29.10.14 - 20 000 грн., 10.11.14 - 20 000 грн., 28.11.14 - 4 432, 08 грн., 05.12.14 - 20 000 грн., 24.12.14 - 20 000 грн., 25.03.15 - 35 000 грн.08.04.15 - 20 000 грн., 22.04.15 - 15 000 грн.

А відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умови Договору в частині оплати виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 16 669, 53 грн..

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією, в якій вимагав погасити заборгованість (а.с. 53-58), однак, претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу та штрафних санкції, за неналежне виконання взятих на себе зобов»язань по Договору підряду

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже встановлено судом апеляційної інстанції, на виконання умов договору, позивач виконав роботи на загальну суму 335 928, 03 грн., що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року від 31.10.2014 року на суму 44 320, 80 грн. (а.с. 35-37), актом виконаних робіт №3/75-14-04 за грудень 2014 року від 30.01.2014 року (а.с. 44-45) на суму 221 669, 53 грн., актом № 2/75-14-04 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року від 31.10.2014 року на суму 69 937, 70 грн. (а.с. 38-43).

Колегія суду звертає увагу на те, що сторонами підписано та скріплено печатками акти виконаних робіт на обумовлену суму Договору, в т.ч. з врахуванням сум додаткових угод. Більш того, в акті № 3 від 30.01.15 р. зазначено, що «претензій та зауважень до якості та термінів проведення робіт замовник не має».

З листа директора ТОВ «Комфорт-Сервіс Хмельницький» від 01.12.15 р. вбачається, що відповідач не заперечує заборгованість сумі 16 669 грн. та пропонував врегулювати спірне питання шляхом взаємозаліку суми заборгованості в сумі 16 669 грн.

Факт належного виконання робіт підрядником є підписання сторонами актів виконаних робіт. Факт підписання акту виконаних будівельних робіт свідчить про прийняття зазначених в ньому робіт в повному обсязі, виконаних своєчасно та з належною якістю.

При цьому суд бере до уваги, що умовами договору підряду (п.7.8) сторони погодили, що для визначення характеру та об"єму дефектів/недоліків Сторони складають дефектний акт у двох екземплярах із підписами та печатками сторін, що є підставою для початку робіт з усунення недоліків підрядником. Після закінчення таких робіт сторони складають акт приймання передачі виконаних робіт та скріплюють їх підписами та печатками сторін.

Відповідачем не подано дефектного акта складеного у відповідності до умов договору.

Апеляційний суд не бере до уваги наданий відповідачем в суд апеляційної інстанції акт усунення дефектів фальш підлоги від 08.10.14 р. (а.с. 126) та акт про відмову від підпису усунення недоліків (а.с. 125), оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції та надані суду після прийняття оскаржуваного рішення.

При цьому, відповідач в силу вимог ст.. 101 ГПК України не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надсилання даних актів позивачу.

Згідно із п. 7.6 Договору підрядник несе гарантійні зобов'язання за виконані згідно даного Договору роботи протягом 1-го року від дати підписання кінцевого акту виконаних робіт.

Відповідачем не доведено суду наявність між сторонами спору щодо виявлених ним недоліків робіт та стягнення з позивача збитків за Договором за неналежне, неякісне виконання робіт.

Тому апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що підрядником при виконанні зобов»язань на об»єкті будівництва, істотно порушено умови Договору підряду, оскільки дане твердження не доведено належними та допустими доказами.

Такими доказами не можуть вважатися документи, долучені відповідачем 29.02.16р., а саме акт № 1 усунення дефектів фальш підлог за жовтень 2014р. , оскільки складений самостійно відповідачемта рахунки- фактури № СФ-0000406 від 19.09.14р.; № СФ-0000427 від 06.10.2014; СФ -0000366 від 04.09.14р. та платіжні доручення про перерахування коштів на підставі рахунків ТОВ "Оріон-Транс" від 04.09.14 на суму 9856,10 грн., № 4332 від 24.09.2014 на суму 4000 грн. та № 4415 від 08.10.14р. на суму 1463,48 грн. На думку суду такі документи не можуть слугувати належними доказами неякісного виконання робіт позивачем та усунення недоліків таких робіт самостійно відповідачем, оскільки містять лише дані про купівлю цементної суміші, оплату транспортних послуг та послуг бетоннонасосної установки. Водночас немає доказів, що дані товарно-матеріальні цінності та послуги були використані на об"єкті будівництва супермаркету "Сільпо" по вул. Гончара, 96 у м. Києві з метою усунення недоліків робіт, виконаних позивачем в рамках договору підряду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи без зауважень та заперечень, а відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 16 669 грн. основного боргу та залишає оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України, передбачено забезпечення зобов'язання неустойкою (штраф, пеня), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.96р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2. Договору в разі недотримання Відповідачем п. 2.5. Договору, останній сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України та умови оскаржуваного договору, колегія суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 9 850 грн. 09 коп. пені, 711 грн. 30 коп. три відсотки річних та 19 174 грн. 94 коп. інфляційних втрат.

При цьому, колегія суду оцінює критично твердження відповідача викладені в апеляційній скарзі, що позивач не приймав участь у погодженні із замовником об»ємів та вартості виконаних будівельних робіт, оскільки фізичні об'єми, вартість матеріалів та робіт, що виконуються згідно Договору передбачені у Додатках до Договору та Додаткових угодах (а.с. 21-23, 26-31, 33-34).

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Сервіс Хмельницький" на рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.15 р. у справі № 918/1312/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 22.12.15 р. у справі № 918/1312/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/1312/15 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.