РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

24 лютого 2016 року Справа № 903/1061/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Юрчук М.І. ,

судді Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Вощук О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення господарського суду Волинської області від 23.11.15 р. у справі №903/1061/15 (суддя Пахолюк В.А.)

за позовом державного підприємства "Енергоринок" (м.Київ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" (м.Луцьк)

про стягнення штрафу в сумі 132000,00грн.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 01/44-845Д від 18.12.2015 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 02.11.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.11.2015р. у справі №903/1061/15 позов державного підприємства "Енергоринок" до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" про стягнення штрафу в сумі 132000,00грн. задоволено частково в сумі 66000,00грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на користь державного підприємства "Енергоринок" штраф у сумі 66000,00грн. та 1980,00грн. сплаченого позивачем судового збору. В позові на суму 66000,00грн. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами.

Однак, враховуючи, що зобов'язання, яке передбачене п.1 Додаткової угоди, виконане відповідачем несвоєчасно проте у повному обсязі, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу через неналежне виконання зобов'язання з реєстрації АСКОЕ відповідачем, ТзОВ Завод Галичина являється виробником електроенергії з альтернативних джерел, його незадовільний фінансовий стан (за 9 місяців 2015 року не отримував прибутку, а зазнав збитків на суму більше 40 млн. грн.), виконання на даний час рішення господарського суду Волинської області у справі № 903/1214/14 про стягнення з ТзОВ "Завод Галичина" на користь ДП "Енергоринок" 22500 грн. штрафу та 1827 грн. сплаченого позивачем судового збору, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір штрафу на 50%, тобто на 66000грн., стягнувши з відповідача на користь позивача 66000 грн. (50% суми від заявленої до стягнення штрафу). Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін. Крім цього, судом взято до уваги, що сплата відповідачем штрафу в сумі 22500 грн. застосована позивачем як міра відповідальності за попередній період з 16.09.2014 р. по 30.09.2014 р., що випливає з договірних відносин, визначених у п.1 додаткової угоди від 25.06.2014 р. № 10601/04 до договору № 10600/04 від 25.06.2014 р., який є предметом даного судового розгляду за період з 01.10.2014 р. по 13.11.2014 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю Завод Галичина звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафу до 10% від заявленої суми, що становить 13200,00грн.

У скарзі відповідач зазначає:

- факт порушення зобов'язання також залежить від позивача, оскільки останній є Головним оператором системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії, а відповідач вживав всіх необхідних організаційно-технічних заходів для надання позивачу даних комерційного обліку електроенергії та реєстрації АСКОЕ. Строки випробувань позивачем неодноразово переносилися;

- відсутні негативні наслідки порушення зобов'язання відповідачем. Відповідач почав виконувати свої зобов'язання по договору з 01 жовтня 2014 року, тобто до моменту реєстрації АСКОЕ, що підтверджує той факт, що реєстрація АСКОЕ - формальність, оскільки АСКОЕ є лише способом дистанційного зняття показів лічильника, а не підтвердженням їх працездатності, і навіть без АСКОЕ сторони можуть за лічильником визначити місячний обсяг споживання. В той же час, за повної відсутності негативних наслідків порушення зобов'язання відповідачем розмір штрафу становить 3000,00 грн. за кожен день порушення;

- господарським судом Волинської області вже постановлено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ЗАВОД ГАЛИЧИНА на користь державного підприємства "Енергоринок" 22500,00 грн. (справа № 903/1214/14);

- відсутні докази, у відповідності до положень ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, які б свідчили про заподіяння збитків позивачу через неналежне виконанням зобов'язання з реєстрації АСКОЕ відповідачем;

- зобов'язання, яке передбачене п.1 Додаткової угоди, виконане відповідачем несвоєчасно (свідоцтво про внесення до Реєстру АСКОЕ видано 14.11.2014 року), проте у повному обсязі;

- сторони продовжують співпрацю по договору;

- господарським судом не враховано співвідношення між сумою заявлених штрафних санкцій та вартістю проданої позивачу електроенергії;

- також не прийнято до уваги співвідношення між сумою заявлених штрафних санкцій та вартістю будівництва та підключення сонячної електростанції;

- судом не враховано скрутне фінансове становище відповідача.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя - Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., та призначено її до розгляду на 12.01.2016р.

Від представника позивача на адресу суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№678/16 від 11.01.2016р., арк.справи 114-116).

У відзиві позивач, зокрема, зазначає, що зменшуючи на 50% правомірно і обґрунтовано нараховану позивачем суму штрафу, суд фактично задовольнив заяву відповідача про зменшення нарахованих штрафних санкцій, взявши до уваги всі обставини справи (в т.ч. на яких наголошував відповідач) та зазначивши, що таке зменшення відповідає інтересам обох сторін.

Зменшення судом вдвічі суми штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача вказує на зменшення відповідальності останнього та свідчить про те, що рішення суду прийнято в його інтересах.

Відповідачем не доведено, що порушення ним зобов'язань сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а тому суд обгрунтовано прийшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Безпідставними та необґрунтованими вважає доводи відповідача про те, що позивач нібито своїми діями сприяв порушенню строків реєстрації АСКОЕ, оскільки останні не відповідають дійсним фактичним обставинам справи та спростовується самим відповідачем, виходячи з наданих ним пояснень.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено, що порушення ним зобов'язань сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а тому суд обгрунтовано прийшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Безпідставними та необґрунтованими вважає також доводи відповідача про те, що позивач нібито своїми діями сприяв порушенню строків реєстрації АСКОЕ, оскільки це не відповідає дійсним фактичним обставинам справи та спростовується самим Відповідачем, виходячи з наданим ним пояснень.

Відповідач зазначає, що з метою здійснення господарської діяльності він здійснив значні фінансові інвестиції, залучав кредитні кошти і виконував свої зобов'язання перед позикодавцями і підрядниками, що мало наслідком погіршення фінансового стану ТОВ "Завод "Галичина" і нібито має бути підставою для ще більшого зменшення стягуваного штрафу (не на 50%, як зменшив суд, а на 90%).

Позивач не погоджується з даними доводами відповідача, оскільки, зокрема, зареєструвавшись як суб'єкт господарської діяльності, останній відповідно до своїх статутних документів прийняв рішення про здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність.

Таким чином, понесені відповідачем фінансові втрати в процесі здійснення господарської діяльності є однією з характерних ознак підприємництва.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 23.11.2015р. у справі №903/1061/15 законним та таким, що не підлягає зміні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. задоволено заяви головуючого судді Павлюк І.Ю. та судді Савченко Г.І. про самовідвід у справі №903/1061/15.

Згідно розпорядження в.о.керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 13.01.2016р. №01-06/4, у зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді (судді-доповідача) по справі №903/1061/15 ОСОБА_3, проведено повторний автоматичний розподіл справи №903/1061/15, яким визначено колегію у складі суддів: головуючий суддя - Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.01.2016р. у справі № 903/1061/15 у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Савченко Г.І. та відповідно до п.6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії, окрім заміни головуючого судді, та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення господарського суду Волинської області від 23.11.15 р. у справі № 903/1061/15 прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Демидюк О.О.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. у справі №903/1061/15 внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді, у звязку тимчасовою непрацездатністю судді Демянчука Ю.Г. та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення господарського суду Волинської області від 23.11.15 р. у справі №903/1061/15 прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. задоволено заяву головуючої судді Крейбух О.Г. про самовідвід у справі №903/1061/15.

Згідно розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 04.02.2016р. №01-06/21, у зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді (судді-доповідача) по справі №903/1061/15 ОСОБА_4, проведено повторний автоматичний розподіл справи №903/1061/15, яким визначено колегію у складі суддів: головуючий суддя - Саврій В.А., суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою від 05.02.2016р. колегією суддів (головуючий суддя - Саврій В.А., суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О.) розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення господарського суду Волинської області від 23.11.15р. у справі №903/1061/15 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 24.02.2016р.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 24.02.2016р. представник відповідача надав свої пояснення по суті апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір штрафу до 10% від заявленої суми, що становить 13200,00 грн.

Представник позивача заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Рішення, прийняте судом першої інстанції, вважає законним та обгрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

25.06.2014р. між державним підприємством "Енергоринок" (далі - ДПЕ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" (далі - ВАД) було укладено договір №10600/04, відповідно до п.1.1. якого, ВАД (відповідач) зобов'язується продавати, а ДПЕ (позивач) зобовязується купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що визнають свої зобов'язання згідно з договором між Членами Оптового ринку електричної енергії (далі ДЧОРЕ) України, чинними додатками до нього та керуються його положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Згідно п.3.1. договору, обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ), яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (далі ІКО). Облік електроенергії, що ВАД продає ДПЕ та експлуатація АСКОЕ здійснюються згідно з ІКО (п.3.2 договору).

Згідно п.5.2.1 договору, ВАД зобовязаний здійснювати виробництво та продаж електроенергії ДПЕ в обсягах, які забезпечуються наявними альтернативними джерелами енергії.

У пункті 8.3 договору, сторони передбачили, що у випадку внесення змін до цього договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб сторін та скріплені їх печатками.

25.06.2014р. ДП "Енергоринок" та ТзОВ "Завод "Галичина" підписано додаткову угоду №10601/04 до договору, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками.

Згідно п.1 додаткової угоди, сторони погодили, що ВАД зобовязується в термін до 15 вересня 2014 року здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України.

Відповідно до п.2 додаткової угоди, у випадку порушення ВАД умов п.1 цієї додаткової угоди, ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн. за кожен день такого порушення, а ВАД, в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ВАД на поточний рахунок ДПЕ.

Згідно п.п.5, 6 додаткової угоди, дана угода є невід'ємною частиною договору та набирає чинності 08 липня 2014 року.

ТзОВ Завод Галичина прийняті на себе договірні зобов'язання не виконало, до 15.09.2014р. не здійснило реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії, тому позивачем нараховано відповідачу штраф в сумі 93 000 грн. за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р. та 39000 грн. за період з 01.11.2014 р. по 13.11.2014 р.

В матеріалах справи наявні докази звернення позивача, з метою досудового врегулювання спору, до відповідача з претензіями №03/35-11240 від 10.11.2014р. та №03/35-253 від 09.01.2015р. про сплату штрафних санкцій, які направлялись цінним листом з описом вкладення та залишені відповідачем без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

У силу ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, умови укладеного між сторонами договору (з урахуванням додаткової угоди) відповідають вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства; особи, які уклали договір та додаткову угоду мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цих правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони визначили та погодили на свій розсуд у додатковій угоді умови щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань з реєстрації АСКОЕ до 15.09.2014р. та дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України і мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до їх виконання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір та додаткова угода недійсними у судовому порядку не визнавалися, у зв'язку з чим, у силу ст.629 Цивільного кодексу України, вони є обов'язковими для виконання сторонами. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем у апеляційній скарзі, у строки, встановлені додатковою угодою, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо реєстрації АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії не виконав, тобто є таким, що порушив (прострочив виконання) зобов'язання.

Також, зазначений факт встановлено в рішенні господарського суду Волинської області від 14.01.2015р. у справі №903/1214/14, залишеному без змін постановою ВГСУ від 09.06.2015 р., що відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України має преюдиційне значення і не потребує доказування.

Як встановлено п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції - це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Колегія суддів, перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок штрафу у розмірі 132000 грн. за період з 01.10.2014р. по 13.11.2014р., погоджується з місцевим господарським судом, що розрахунок є вірним та підтвердженим матеріалами справи, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 132 000 грн. штрафу заявленими з правомірних підстав.

Згідно ст.233 Господарського кодексу України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як встановлено ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Зобов'язання, яке передбачене п.1 додаткової угоди, виконане відповідачем несвоєчасно, проте у повному обсязі, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу через неналежне виконання зобов'язання з реєстрації АСКОЕ відповідачем, враховуючи, що ТзОВ Завод Галичина являється виробником електроенергії з альтернативних джерел, його незадовільний фінансовий стан (за 9 місяців 2015 року не отримував прибутку, а зазнав збитків на суму більше 40 млн. грн.), виконання на даний час рішення господарського суду Волинської області у справі №903/1214/14 про стягнення з ТзОВ "Завод Галичина" на користь ДП "Енергоринок" 22500 грн. штрафу та 1827 грн. сплаченого позивачем судового збору, колегія суддів вважає правомірним застосування приписів п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, відповідно до яких було зменшено розмір штрафу на 50%, тобто на 66000грн., стягнувши з відповідача на користь позивача 66000 грн. (50% суми від заявленої до стягнення штрафу).

Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Також, судом першої інстанції було вірно зазначено, що сплата відповідачем штрафу в сумі 22500 грн. застосована позивачем як міра відповідальності за попередній період з 16.09.2014 р. по 30.09.2014р., що випливає з договірних відносин, визначених у п.1 додаткової угоди від 25.06.2014р. №10601/04 до договору №10600/04 від 25.06.2014 р., який є предметом даного судового розгляду за період з 01.10.2014 р. по 13.11.2014 р.

Доводи скаржника, що позивач своїми діями сприяв порушенню строків реєстрації АСКОЕ не підтверджується матеріалами справи №903/1061/15, а також спростовуються обставинами справи, встановленими у рішенні господарського суду Волинської області від 14.01.2015р. у справі №903/1214/14, залишеному без змін постановою ВГСУ від 09.06.2015р., Рішенням, зокрема, було встановлено, що зволікання відповідача призвели до продовження позивачем попередніх випробувань АСКОЕ, зокрема листом №03/35-8944 від 09.09.2014р. до 30.09.2014р., а листом №03/35-9865 від 02.10.2014р. до 31.10.2014р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення господарського суду Волинської області від 23.11.15р. у справі №903/1061/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.