ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 р. Справа №917/2695/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк", вул. Леніна, 28, м.Іллічівськ, Одеська область, 68003; адреса для листування: Центральне відділення Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" у Полтаві: вул. Фрунзе, 2, м.Полтава, 36014

до Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39605; адреса можливого перебування: АДРЕСА_2,39605

про стягнення 295 921,91 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: Кіндяк О.І., дов. № 21 від 11.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, ордер № 082948 від 25.02.2016р.

Розглядається позовна заява про стягнення 295 921,91 грн., у тому числі: 118 817,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 152 171,45 грн. заборгованості за пенею за несплату кредиту, 24 932,95 грн. заборгованості за пенею за несплату відсотків.

Позивач в обгрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

В судове засідання 25.02.2016р. позивачем надані додаткові пояснення до позовної заяви ( вх. № 2377 від 25.02.2016р.).

Представник відповідача в судовому засіданні 25.02.2016р. надав заперечення на позовну заяву (вх. № 2419 від 25.02.2016р.); в засіданні 09.03.2016р. - відзив на пояснення до позовної заяви та заяву про зменшення розміру пені (вх. № 2912 та № 2911 від 09.03.2016р. відповідно).

Суд задовольнив клопотання про зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.

Представник відповідача проти позову заперечує за обґрунтуванням наведеним у відзиві на позов та відзиві на пояснення до позовної заяви.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, 15.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК», надалі по тексту - Кредитор, Позивач, Банк) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі по тексту Позичальник, Відповідач, Боржник) був укладений кредитний договір №00316/Р.

26.02.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору, яким внесено зміни до розділу 1, п.п. 3.1.2., 3.2.3., 3.2.12., 3.2.15., З.З.1., 3.3.2., 5.2., 8.9. кредитного договору та доповнено п.п.3.2.16., 3.2.17., 3.2.18., 3.2.19., З.З.7.1., 3.3.12., 3.3.13., 4.3., 6.2.1., 6.2.2., 6.2.3., 7.3. кредитного договору.

24.05.2011 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору, яким внесено зміни до п.п. 1.1.. 3.2Л. 3.2.16., 3.3.13., 3.3.14., 4.1., 6.2.1., 6.2.2., 7.3. кредитного договору та доповнено п.п. X. 1 о.. 8.11., 8.12., 8.13., 8.14. кредитного договору.

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1. Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 350 000,00 грн. на поповнення обігових коштів (надалі -Кредит) з "15" липня 2008р. і терміном погашення по "14" липня 2011р. включно, терміном погашення по "14" липня 2012р. включно (в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору), терміном погашення по "12" липня 2013р. включно (в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору) із сплатою 20,0% (двадцять відсотків) річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за Кредитом, а Позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути Банку Кредит, сплатити відсотки за користування кредитним коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, та інші платежі, які передбачені умовами цього договору.

- п.1.3. Видача коштів за Кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від Позичальника, що є невід'ємними частинами цього договору, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

- п. 5.5. Позичальник сплачує Банку відсоток користування Кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення Кредиту згідно п.п. 1.1., 3.2.3. даного договору в розмірі, відповідно із п. 1.1. цього договору, Відсотки нараховуються Банком на фактичну суму заборгованості за Кредитом 25 числа кожного місяця, в день повного. (дострокового або із простроченням) погашення Кредиту та в день, передбачений для повного погашення Кредиту відповідно із п. 1.1. даного договору. Відсотки нараховуються за фактичний період "користування коштами з дати попереднього нарахування/дати виникнення заборгованості (включно) до 24 числа поточного місяця включно/дати повного погашення Кредиту (не включаючи день повного погашення)/дати, передбаченої для повного погашення Кредиту, відповідно із п. 1.1 даного договору.

- п.6.1.При порушенні Позичальником будь-яких термінів повернення Кредиту, передбачених пп. 1.1., 3.2.3, 3.3.2 цього договору, сплати відсотків, Позичальник виплачує Банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня, від простроченої суми.

- п.6.4.Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 6.1, 6.2, п.6.3 даного договору, здійснюється протягом 3 (Трьох) років із дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконане Позичальником.

- п.6.6. Позовна давність за вимогами про стягнення Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) за даним договором установлюються сторонами тривалістю 3 роки.

- п.7.1.Даний договір набирає сили з моменту його підписання обома Сторонами, скріплення підписів печатками і діє до повного виконання зобов'язань Сторонами за даним договором.

Виконання обов'язків відповідачем по Кредитному договору забезпечено іпотекою об'єкта нерухомого майна, а саме: 4-х кімнатна квартира, загальною площею - 81,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить на праві власності громадянину України ОСОБА_1, Громадянці України ОСОБА_5, Громадянці України ОСОБА_6.

Як зазначає позивач, він свої зобов'язання виконав, за клопотаннями відповідача про видачу коштів меморіальними ордерами № 11 від 16.07.2008р., № 11 від 17.07.2008р., № 22 від 23.07.2008р., № 09 від 25.07.2008р., № 02 від 05.08.2008р., № 1 від 20.10.2008р. надав кредитні кошти.

В свою чергу, відповідач зобов'язання по погашенню заборгованості за основним боргом, по сплаті відсотків, що випливають з кредитного договору № 00316/Р від 15.07.2008 року, не виконав.

20.08.2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області по цивільній справі № 524/1091/14-ц було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку було задоволено частково, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 00745-СР, посвідченим 15.07.2008 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою Ю.В. (в реєстрі за № 3548) укладеним між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК») та ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме на квартиру під номером 52 (п'ятдесят два), загальною площею 81,0 кв.м., житлова площа 49,1 кв.м., яка складається з 4-х житлових кімнат, розташована на четвертому поверсі шести поверхового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, за рахунок вартості якого погасити заборгованість за кредитним договором № 00316-Р від 15.07.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК») та ФОП ОСОБА_1, що складається з (станом на 05 лютого 2014 року): заборгованості за кредитом у сумі 183 487,27 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 15152,27 грн.; заборгованості за пенею в сумі 6 007,95 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2046,48 грн., а також витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів, у межах процедури встановленої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу; виселено ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зареєстровані та проживають у будинку в квартирі АДРЕСА_5; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 02 вересня 2014 року та було пред'явлено до органів державної виконавчої служби.

Позивач вказує, що рішення від 20.08.2014 року Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по цивільній справі № 524/1091/14-ц відповідачем не виконане, у зв"язку з чим 25.11.2015 року на адресу відповідача було направлено Вимогу про усунення порушення вих. № 558, якою вимагалося у триденний термін з дати направлення даного повідомлення виконати в повному обсязі порушене зобов'язання перед кредитором та сплати борг. Попереджалося, що у разі несплати боргу у відповідний період, банк змушений буде звернутися до суду зі стягненням боргу, котрий донарахований після пред'явлення першого позову до суду.

Вимогу відповідач отримав 07.12.2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 294.

За даними позивача, відповідач заборгованість не погасив, рішення від 20.08.2014 року Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по цивільній справі № 524/1091/14-ц не виконав, станом на 27 листопада 2015 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 295 921 , 91 грн., в тому числі: 118 817,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків; 152 171, 45 грн. заборгованості за пенею за несплату кредиту; 24 932,95 грн. заборгованості за пенею за несплату процентів за користування кредитом.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 295 921,91 грн., у тому числі: 118 817,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 152 171,45 грн. заборгованості за пенею за несплату кредиту, 24 932,95 грн. заборгованості за пенею за несплату відсотків.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, останній за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним. При цьому відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (редакція, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За своєю правовою природою договір №00316/Р від 15.07.2008р. є кредитним договором, згідно якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Факт кредитування рахунку відповідача підтверджується матеріалами справи, зокрема, меморіальними ордерами № 11 від 16.07.2008р., № 11 від 17.07.2008р., № 22 від 23.07.2008р., № 09 від 25.07.2008р., № 02 від 05.08.2008р., № 1 від 20.10.2008р., всього на суму 470 000,00 грн., та не оскаржено відповідачем.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Отже, укладений кредитний договір є підставою для виникнення у відповідача грошових зобов'язань з повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування ним.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, надавши відповідачу кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором.

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором кредит не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

В наданому позивачем розрахунку відображено факт сплати відповідачем 286 512,73 грн. кредиту та 188 252,01 грн. процентів за користування кредитом, заборгованість по кредиту становить 183 487,27 грн., по процентам за користування кредитом - 118 817,51 грн.

Відповідачем контрозрахунок заявленого до стягнення розміру процентів не надавався, також не надані будь-які докази чи заперечення, які б свідчили про невірність проведення позивачем зарахувань оплат, неврахування якихось оплат, наявність арифметичних помилок при визначенні розміру заборгованості.

Заперечення відповідача у відзиві на позов та відзиві на пояснення до позовної заяви судом до уваги не беруться як такі, що є необгуртованими та грунтуються на вільному тлумаченні норм законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 183 487,27 грн. процентів за користування кредитом підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Сторони узгодили, що при порушенні Позичальником будь-яких термінів повернення Кредиту, передбачених пп. 1.1., 3.2.3, 3.3.2 цього договору, сплати відсотків, Позичальник виплачує Банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня, від простроченої суми.

При цьому сторони передбачили, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 6.1, 6.2, п.6.3 даного договору, здійснюється протягом 3 (Трьох) років із дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконане Позичальником; позовна давність за вимогами про стягнення Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) за даним договором установлюються сторонами тривалістю 3 роки (п.6.4, п.6.6 договору).

З огляду на відсутність з боку відповідача заяви про сплив позовної давності після здійснення перевірки наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача станом на 24.11.2015р. 152 171,45 грн. пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту, 24 932,95 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати кредиту та відсотків по ньому та з огляду на передбачений договором порядок та періоди нарахування пені), суд прийшов до висновку, що заявлені розміри пені відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення, відповідач просив суд зменшити розмір пені з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Зокрема, у відзиві на позов та відзиві на пояснення до позовної заяви відповідач повідомив, що з огляду на припинення позивачем видачі кредитних коштів, його підприємницька діяльність припинена; в рахунок погашення основного боргу за кредитним договором ним вчинювалися дії для продажу іпотечного майна, інших доходів для сплати боргу він не має; про наявність боргу, що заявлений до стягнення в межах даного справи він дізнався лише наприкінці 2015р., вважаючи, що вся заборгованість за кредитним договором вже стягнута за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.08.2014р.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку, що останнє підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених у п. 3.17.4. постанови Пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Посилання відповідача на те, що ним не ведеться підприємницька діяльність після припинення позивачем видачі кредитних коштів, судом відхиляється, так як ця не є виключною обставиною для зменшення пені, проте суд приймає до уваги доводи відповідача стосовно вчинення ним дій для продажу іпотечного майна з метою погашення боргу за кредитним договором. Крім цього, на думку суду сума пені в розмірі 152 171,45 грн. за наявності основного боргу у розмірі 183 487,27 грн. є завищеною.

Оцінивши наявні у справі докази та доводи сторін, те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, суд, керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе зменшити розмір пені на 80%. Таким чином, до стягнення підлягає 30 343,29 грн. пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту, 4 986,59 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, в іншій частині вимог про стягнення пені у позові відмовляється.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 118 817,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 30 343,29 грн. пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту, 4 986,59 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині вимог про стягнення пені у позові відмовляється.

Пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов"язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39605, ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса можливого перебування: АДРЕСА_2,39605) на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" (вул. Леніна, 28, м.Іллічівськ, Одеська область, 68003, ; адреса для листування: Центральне відділення Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" у Полтаві: вул. Фрунзе, 2, м.Полтава, 36014) 118 817,51 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 30 343,29 грн. пені за несвоєчасне погашення платежів по кредиту, 4 986,59 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 4438,83 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 11.03.2016р.

Суддя Киричук О.А.