ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року Справа № 904/9564/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 1 від 04.01.2016 р., представник,

представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року у справі № 904/9564/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором № 749/14-ТЕ-4/ПТ купівлі-продажу природного газу від 16.12.2013 у загальному розмірі 26 987 272 грн. 57 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року (судя ОСОБА_2В.) позов задоволено частково, припинено провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради основного боргу в сумі 1 117 448 грн. 68 коп. Стягнуто з Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 9 826 022 грн. 43 коп. - основного боргу, 9 348 956 грн. 99 коп. - інфляційних втрат, 605 146 грн. 36 коп. - 3% річних, 1 776 364 грн. 00 коп. - пені, 165 525 грн. 07 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано ст.ст.525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином виконувалися умови договору №749/14-ТЕ-4/ПТ купівлі-продажу природного газу від 16 грудня 2013 року в частині своєчасних розрахунків за поставлений в період з січня по грудень 2014 року природний газ, у звязку з чим розмір основного боргу складає 9 826 022 грн. 43 коп. В частині стягнення основного боргу в сумі 1 117 448, 68 грн. провадження у справі припинено на підставі п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку зі сплатою відповідачем боргу після порушення провадження у справі. В частині стягнення основного боргу в сумі 1 222 442 грн. 81 коп. відмовлено, у звязку зі сплатою боргу в цій частині до порушення провадження у справі.

Господарський суд задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені в сумі 3 552 728 грн. 00 коп., зменшив розмір пені, що підлягає стягненню на 50%, стягнувши пеню в сумі 1 776 364, 00 грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду в частині зменшення пені, що підлягає стягненню до 1 776 364 грн. 00 коп., позивач його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права, зокрема, ст.233 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.549-552 Цивільного кодексу України, неповного зясування судом обставин справи. Апелянт посилається на те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки суд першої інстанції порушив вимоги ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки не врахував, що неустойка у розмірі 3 552 728, 00 грн., яка підлягала стягненню, значно менша (лише 17,96%) заподіяних позивачу належним виконанням умов договору збитків, що складають 19 780 125, 78 грн.

При цьому, навіть зясувавши наявність "перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" суд, крім того, повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: "обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналеженого виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків".

Посилаючись на судову практику Вищого господарського суду України позивач зазначає, що незазначення судом першої інстанції обгрунтованих доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми неустойки є порушення вимог процесуального та матеріального права.

Позивач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року в частині зменшення пені на 1 776 364 грн. в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

В судове засідання 25 лютого 2016 року представник апелянта не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що підприємство у разі стягнення пені в повному обсязі вимушене буде сплачувати штрафні санкції Компанії замість спрямування грошових коштів для проведення капітального ремонту теплових мереж, проведення фінансування ремонтно -відновлювальних робіт на обєктах теплопостачання, просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що 16 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі продавець, позивач) та Комунальним підприємством "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради (далі покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 749/14-ТЕ-4/ПТ (далі договір) (а.с.17-22), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 21 432 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем у період з січня 2014 року по грудень 2014 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 18 379 195 тис. куб.м на загальну суму 24 062 042, 10 грн., що підтверджується актами приймання -передачі природного газу (т.1, а.с. - 25-31).

В порушення договору від 16 грудня 2013 року відповідач поставлений у спірний період природний газ повністю не оплатив.

Як зазначає позивач, станом на 22 червня 2015 року основний борг за поставлений природний газ становить 12 165 913 грн. 92 коп.

Проте, частина боргу в сумі 1 222 442, 81 грн. була погашена відповідачем в період з 22 червня 2015 року по 01 листопада 2015 року, отже до порушення провадження у справі частина боргу в сумі 1 117 448 грн. 68 коп. була погашена після порушення провадження у справі (т.1, а.с.66-191).

Отже, на час ухвалення рішення у справі розмір основного боргу за поставлений у січні 2014 року -грудні 2014 року природний газ становить 9 826 022 грн. 43 коп.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 6.1. договору, строк оплати отриманого у період з січня 2014 року по грудень 2014 року природного газу є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем грошового зобовязання в оплаті поставленого газу в розмірі 9 826 022, 43 грн., то господарський суд правомірно стягнув цей борг з відповідача.

У звязку зі здійсненою оплатою природного газу до порушення провадження у справі в сумі 1 222 442, 81 грн. в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Через оплату частини боргу в сумі 1 117 448, 68 грн. в період вирішення спору в суді першої інстанції, господарський суд правомірно припинив провадження у справі в цій частині на підставі п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору).

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2014 року по травень 2015 року в сумі 10 663 484 грн. 29 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 15 лютого 2014 року по 22 червня 2015 року в сумі 605 146 грн. 36 коп.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Господарським судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем і встановлено, що він містить арифметичні помилки, позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат.

В результаті перерахунку розміру інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що за період з березня 2014 року по травень 2015 року інфляційні втрати від прострочки виконання відповідачем своїх грошових зобовязань складають 9 348 956 грн. 99 коп.

Апеляційна інстанція вважає, що перерахунок інфляційних втрат відповідає фактичним обставинам справи, діючому законодавству, зроблений з врахуванням Рекомендацій Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, отже апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду в цій частині.

Розрахунок 3% річних в розмірі 605 146 грн. 36 коп. вважається обгрунтованим, у зв'язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді оплати неустойки.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договорі він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем з 15 лютого 2014 року по 22 червня 2015 року в сумі 3 552 728 грн. 00 коп.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, що доданий до позовної заяви, судом встановлено, що він також відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи. Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим.

Господарський суд, скориставшись наданим йому п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України правом зменшив розмір пені на 50%, внаслідок чого розмір пені, що підлягає стягненню зменшився до 1 776 364 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право місцевого господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено також пунктом 3 статті 83 розділу ХІ (Вирішення господарських спорів у першій інстанції) Господарського процесуального кодексу України.

Зменшуючи розмір пені на 50% господарський суд обгрунтовано прийняв до уваги, що відповідач регулярно проводить часткові платежі, внаслідок чого забргованість перед позивачем зменшилась з 12 165 913, 92 грн. до 9 826 022 грн. 43 коп., підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відповідач не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору.

Крім того, слід зазначити що Комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №27/22 від 08 грудня 2004 року, основним предметом діяльності якого є траспортування теплової енергії у вигляді горячої води, купівля -продаж та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, організаціям, установам незалежно від форми власності, згідно укладених договорів та угод.

Згідно із балансом (звіт про фінансовий стан відповідача станом на 30 вересня 2015 року) збитки підприємства складають 84 624 000 грн., заборгованість перед підприємством складає 34 372 000 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Україн від 18 червня 2014 року №217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" останньому щоденно перераховуються кошти у розмірі 80% від тих, які надходять на рахунки відповідача, тому сплата штрафних санкцій в такому розмірі буде перешкоджати погашенню основної заборгованості.

В спростування доводів апелянта слід зазначити, що інфляційні втрати та 3% річних значною мірою компенсують знецінення несплачних коштів відповідачем, тому зменшення розміру пені, що підлягає стягненню не впливає в значній мірі на понесені позивачем збитки в результаті несвоєчасного виконання грошового зобовязання.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року відповідає діючому законодавству, судом повністю досліджено всі осбтавини справи, у звязку з чим підстави для скасування рішення в частині зменшення розміру пені відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року у справі № 904/9564/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 29.02.16 р.)