ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"29" лютого 2016 р. Справа № 911/234/16

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль, м. Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО РЕСТОРАНТС», м. Бориспіль

про стягнення 24 444,26 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. № 01-22/7-93 від 02.02.2016;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО РЕСТОРАНТС» (відповідач) про стягнення 24 444,26 грн. за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг № 02.5-14/1-30, з яких: 18 678,77 грн. основного боргу, 5093,40 грн. пені, 295,70 грн. 3% річних, 376,39 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.01.2016 було порушено провадження у справі № 911/234/16 та призначено розгляд справи на 15.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.02.2016 розгляд справи було відкладено на 29.02.2016 року, у звязку з неявкою відповідача.

Відповідач в судове засідання 29.02.2016 року повторно не забезпечив явку свого повноважного представника.

Відповідно до частини 1 статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Позивач озвучив позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 29.02.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,-

встановив:

20 квітня 2015 року між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕРО РЕСТОРАНТС» (Орендар) про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг № 02.5-14/1-30, відповідно до умов якого, у звязку з наданням Орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 20,0 кв.м., для розміщення та експлуатації бару, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, Балансоутримувач надає, а Орендар отримує наступні послуги: забезпечення теплом (теплова енергія), забезпечення санітарно- гігієнічних умов праці, використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем, прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів, вода холодна (з податком на воду), вода гаряча (з податком на воду), вода стічна, підтримання в належному стані території прилеглої до орендованого Майна, використання мереж освітлення території Аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та підїзних шляхів,- приміщень загального користування, відшкодування вартості спожитої електроенергії.

Розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх обєму, тарифів та витрат Балансоутримувача, повязаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 1.4 Договору).

Балансоутримувач відповідно до пункту 2.1.6 Договору, зобовязаний щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти Орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом Сторін щодо надання-отримання Послуг та їх якості.

Відповідно до умов пункту 2.2.2 Договору, Орендар взяв на себе зобовязання, щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за звітним, надавати до бухгалтерії Балансоутримувача Довідку про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету цього Договору та Періодичний місячний звіт, виданий касовим апаратом. Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером Орендаря.

Орендар, відповідно до пункту 2.2.3 Договору зобовязаний щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок та ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 Договору. Сплата рахунку здійснюється до 20 числа того ж місяця. ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг Орендар зобовязаний повернути в бухгалтерію Аеропорту протягом 5-ти днів з дати отримання. Якщо протягом 5-ти днів ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий Аеропорту, він вважається підписаним Сторонами.

На виконання умов Договору, позивачем за надані послуги у травні 2015 року було виставлено рахунок-фактури від 31.05.2015 року № 61/330 на загальну суму 20660,51 грн. (в т.ч. ПДВ) та ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2015 року.

ОСОБА_3 приймання-здачі виконаних послуг та рахунок-фактури були отримані представником відповідача в бухгалтерії позивача наручно, що підтверджується реєстром виданих/отриманих оригіналів документів за травень 2015 року.

Як зазначає позивача, оскільки ОСОБА_3 приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2015 року не був повернутий в бухгалтерію позивача, він вважаються підписаним Сторонами.

В порушення умов Договору, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплатив надані у травні 2015 року послуги, у звязку з чим утворилась заборгованість перед позивачем за Договором від 20.04.2015 року № 02.5-14/1-30 у загальній сумі 18678,77 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача було відправлено претензію № 35-28/5-135 від 25.11.2015 з вимогою оплатити наявну заборгованість, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на вказані обставини позивач змушений був звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься у статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Зважаючи на те, що надані позивачем послуги, які були прийняті відповідачем, не оплачені ним у повному обсязі в строки встановлені в п. 2.2.3 Договору, доказів оплати суду відповідачем не надано, вимога позивача про стягнення з відповідача 18678,77 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 5093,40 грн. пеню, яка нарахована з врахуванням часткових проплат за період з 21.06.2015 року по 17.12.2015 року.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що Орендар зобовязаний, в разу несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені, яку було нараховано позивачем, з урахуванням вимог чинного законодавства та встановлено, що поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 5093,40 грн.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 295,70 грн. 3% річних та 376,39 грн. інфляційних з урахуванням часткових проплат за період з 21.06.2015 року по 17.12.2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 295,70 грн. 3% річних та 376,39 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 18678,77 грн. основного боргу, 5093,40 грн. пені, 295,70 грн. 3% річних та 376,39 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРО РЕСТОРАНТС» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 1, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, ) 18 678 (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 77 коп. основного боргу, 5093 (пять тисяч девяносто три) грн. 40 коп. пені, 295 (двісті девяносто пять) грн. 70 коп. 3% річних, 376 (триста сімдесят шість) грн. 39 коп. інфляційних втрат та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 10.03.2016р.

Суддя О.В. Щоткін