ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 березня 2016 р.

Справа № 902/1667/15

за позовом: Заступника прокурора Вінницької області (21050, м. Вінниця, вул. Володарського, 33) в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 8), від імені якого виступає Вінницьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15-а, к. 511)

до:Фермерського господарства "Міцний горішок" (22851, Вінницька область, Немирівський район, с.Чуків, вул.Хижняка, 3)

стягнення 70 000 грн. заборгованості за договором про надання фінансової підтримки № 33 від 21.12.2010 р.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

прокурор: Самборська Я.А.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Заступником прокурора Вінницької області подано позов в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ в особі Українського держаного фонду підтримки фермерських господарств м. Київ в особі Вінницької філії, м. Вінниця до фермерського господарства "Міцний горішок" про стягнення 700000,00 грн. заборгованості за договором про надання фінансової підтримки № 33 від 21.12.2010 р.

Ухвалою суду від 30.12.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1667/15 та призначено до розгляду на 28.01.2016 року.

Ухвалами суду від 28.01.2016 року та 23.02.2016 року розгляд справи було відкладено з об'єктивних причин.

В засідання суду 11.03.2016 року з'явився прокурор та представник позивача.

При цьому, представником позивача в судовому засіданні було подано заяву, в якій останній зазначив, що відповідачем після подання позову до суду було сплачено частину боргу в розмірі 54851,50 грн., тому з врахуванням часткових проплат борг останнього становить 15148,50 грн. В частині сплаченого боргу в розмірі 54851,50 грн., позивач просив суд припинити провадження у справі.

Присутній в судовому засіданні прокурор дану заяву підтримав.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), дана заява прийнята судом до розгляду як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Представник відповідача не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи його було повідомлено ухвалою суду від 23.02.2016 року.

При цьому, суд зазначає, що поштова кореспонденція суду надіслана відповідачу за адресою яка міститься в позовній заяві та у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (22851, Вінницька область, Немирівський район, с.Чуків, вул.Хижняка, 3), повернулась без доказів вручення з зазначенням причини повернення : "відсутній адресат".

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, враховуючи той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

21.12.2010 р. між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством "Міцний горішок" було укладено договір № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству.

За умовами договору Укрдержфонд (Вінницьке відділення) зобов'язується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі фермерському господарству "Міцний горішок" в сумі 100 000 грн. 00 коп., а Фермерське господарство зобов'язується використати її за цільовим призначенням - впровадження виробничої діяльності) і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк - до 01 грудня 2015 року (розділ 1, 2, 4 Договору).

Відповідно до п.3.4.2 Договору Фермерське господарство зобов'язане повернути фінансову підтримку (допомогу) згідно встановленого графіка: до 01.12.2011 р. - 5 000 грн., до 01.12.2012 р. - 5 000 грн., до 01.12.2013 р. - 10 000 грн., до 01.12.2014 р. - 10 000 грн., до 01.12.2015 р. - 70 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на умовах договору № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.12.2010 р. надав відповідачу кредит (фінансову підтримку на поворотній основі) на суму 100 000 грн. 00 коп., що стверджується платіжним дорученням № 406 від 23.12.2010 р. (а.с 20).

Судом встановлено, що відповідач за період з 30.11.2011 р. по 05.11.2013 р. на виконання умов Договору № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.12.2010 р. повернув позивачу кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп., що стверджується виписками з банку від 30.11.2011 р., 03.12.2012 р. та від 05.11.2013 р., а також довідкою позивача щодо руху коштів з відповідачем за період з 21.12.2010 р. по 03.02.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи та умов договору № 33 від 21.12.2010 р., відповідач до 01.12.2014 р. зобов'язаний був повернути позивачу кошти в сумі 30000 грн. 00 коп., тоді як фактично ним повернуто лише 15 000 грн. 00 коп.

Неповернення залишку коштів відповідачем в строки згідно графіку обумовленого договором № 3 від 21.12.2010 р. спонукали прокурора звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням суду від 05.02.2015 року по справі № 902/52/15 за позовом Заступника прокурора Вінницької області, м. Вінниця в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ в особі Українського держаного фонду підтримки фермерських господарств м. Київ в особі Вінницької філії , м.Вінниця до: Фермерського господарства "Міцний горішок", про стягнення 15 000 грн. заборгованості за договором про надання фінансової підтримки № 33 від 21.12.2010 р. було Стягнути з Фермерського господарства "Міцний горішок", вул.Хижняка, 3, с.Чуків, Немирівський район, Вінницька область, 22851 (ідентифікаційний код - 36585910) на користь Українського держаного фонду підтримки фермерських господарств м. Київ в особі Вінницького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, вул. Соборна, 15А, кімната 511, м. Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 13320947) - 15 000 грн. 00 коп. боргу.

Разом з тим, як зазначає прокурор в судовому засіданні та в позовній заяві, що станом на 24.12.2015 року борг відповідача становить 15000,00 грн. за період 2013-2014 року, що стягнутий рішенням суду від 05.02.2015 року по справі № 902/52/15 та сума боргу за даним позовом становить 70000,00 грн.

При цьому, прокурор та позивач зазначили, що відповідачем після подання позову до суду було сплачено частину боргу в розмірі 54851,50 грн., що підтверджується матеріалами справи, тому з врахуванням часткових проплат борг останнього становить 15148,50 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.12.2010 р. між ними виникли зобов'язання які регулюються параграфом 1 "Позика" глави 71 Цивільного кодексу України "Позика. Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище умовами Договору № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.12.2010 р. (п. 3.4.2 Договору та розділ 4 Договору), встановлено графік повернення відповідачем отриманих коштів, а саме :до 01.12.2011 р. - 5 000 грн., до 01.12.2012 р. - 5 000 грн., до 01.12.2013 р. - 10 000 грн., до 01.12.2014 р. - 10 000 грн., до 01.12.2015 р. - 70 000 грн., а також визначена кінцева дата повернення отриманих коштів - 01.12.2015 р., що також відображено в графіку повернення коштів.

Отже, станом на 01.12.2015 р. відповідач зобов'язаний був повернути позивачу кошти в сумі 70 000 грн.

Судом встановлено, що частину основного боргу в сумі 54851,50 грн. відповідачем було погашено після порушення провадження у даній справі. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи, а саме виписками банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як наголошено в п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.4 вказаної постанови зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір в частині стягнення основної заборгованості в сумі 54851,50 грн., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином сума 15148,50 грн. станом на день розгляду справи в суді є простроченою.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 15148,50 грн. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє дані позовні вимоги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу по поверненню отриманої позики.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача згідно ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Міцний горішок", вул.Хижняка, 3, с.Чуків, Немирівський район, Вінницька область, 22851 (ідентифікаційний код - 36585910) на користь Українського держаного фонду підтримки фермерських господарств м. Київ в особі Вінницького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, вул. Соборна, 15А, кімната 511, м. Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 13320947) - 15148,50 грн. боргу.

Стягнути з Фермерського господарства "Міцний горішок", вул.Хижняка, 3, с.Чуків, Немирівський район, Вінницька область, 22851 (ідентифікаційний код - 36585910) на користь прокуратури Вінницької області( вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ- 02909909, МФО 820172, р/р 3988) - 1218 грн. 00 коп. відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Припинити провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 54851,50 грн. відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 12 березня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (22851, Вінницька область, Немирівський район, с.Чуків, вул.Хижняка, 3)