РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа № 902/1632/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "УНІПРОМ" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. у справі №902/1632/15 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УНІПРОМ" (м. Київ)

до дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Вінниця)

про спонукання до виконання мирової угоди

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю від 01.09.2015р.;

відповідача - не з'явився;

Судом роз`яснено представнику права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІПРОМ" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом, в якому просить зобов'язати дочірнє підприємство "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" виконати умови мирової угоди від 28.04.2014 року, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14 шляхом стягнення з відповідача основної заборгованості за мировою угодою в розмірі 861 585,76 грн., а також позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 547 656,30 грн. втрат від інфляції та 36 022,87 грн. процентів за користування коштами.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. провадження у справі припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "УНІПРОМ" звернулося з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, справу направити на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції безпідставно припинено провадження у справі на підставі того, що позивач не скористався своїм правом на звернення до суду з метою отримання засвідченою гербовою печаткою примірника ухвали від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14 про затвердження мирової угоди. Звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами статті 18 Закону "Про виконавче провадження" є саме правом заявника, а не його обовязком. Жодних норм які б забороняли, обмежували або позбавляли заявника права на звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди у звязку із тим, що заявник не скористався своїм правом на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами статті 18 Закону "Про виконавче провадження" законодавство України не передбачає.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення втрат від інфляції в сумі 547656,30 грн. та процентів за користування коштами в сумі 36022, 87 грн., не обумовлені сторонами в мировій угоді затвердженій ухвалою суду від 29.04.2014 року в справі № 902/349/14. Вважає, що нарахування втрат від інфляції в сумі 547 656,30 грн. та процентів за користування коштами в сумі 36 022,87 грн. були здійснені на законній підставі та відповідають умовам мирової угоди від 29.04.2014р. по справі № 902/349/14, тому вирішуючи питання про припинення провадження в справі, суд дійшов помилкових висновків.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.03.2016р., у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Гудак А.В. та відповідно до п.6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, ч.4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 2-1, 4-6 Господарського процесуального кодексу України, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.03.2016р., у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Гудак А.В., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

В судовому засіданні 01.03.2016р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задоволити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати, справу направити на розгляд до господарського суду Вінницької області.

Представник відповідача в судове засідання 01.03.2016р. не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши представника позивача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, у зв'язку з невиконанням з боку відповідача зобов'язань за договором поставки №01-10/12 від 01.10.2012 року та договором поставки №05-02/13 від 05.02.2013 року позивач звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 1 236 848,78 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року затверджено мирову угоду у справі № 902/349/14 укладену сторонами 28.04.2014 року та провадження у справі № 902/349/14 припинено.

Згідно пунктів 1, 2 мирової угоди відповідач визнає свою заборгованість перед позивачем за договором поставки №01-10/12 від 01.10.2012 року у сумі 15 720 грн., за договором поставки №05-02/13 від 05.02.2013 року у сумі 1 221 128,78 грн. та зобов'язується здійснити оплату суми заборгованості шляхом розстрочення платежів у строк до 30.09.2014 року. Порядок погашення заборгованості відповідачем проводиться шляхом щомісячного перерахунку на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів за таким графіком: до 30 травня 2014 року - 259 946,38 грн.; до 30 червня 2014 року - 244 225,60 грн.; до 31 липня 2014 року - 244 225,60 грн.; до 29 серпня 2014 року - 244 225,60 грн.; до 30 вересня 2014 року - 244 225,60 грн.

Відповідно до п. 13 мирової угоди "Наслідки затвердження цієї мирової угоди сторонам відомі. Сторони ознайомлені з положеннями ст. ст. 22, 78, 80 ГПК України", а також, зазначено, що дана ухвала відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 29.04.2014 року, та може бути пред'явлена до виконання протягом року.

Відповідач умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року, як вказує позивач виконав частково, перерахувавши позивачу 03.02.2015р. - 100 000 грн. та 08.04.2015р. - 300 000 грн.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за зобов`язаннями по умовах мирової угоди залишилася не погашеною.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов мирової угоди позивач звернувся до Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції з заявою про примусове виконання ухвали господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі №902/349/14 про затвердження мирової угоди.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції (ВП № 44581317) від 04.09.2014 року, відмовлено у відкритті виконавчого провадження, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскільки відповідач умов укладеної із позивачем мирової угоди в добровільному порядку не виконав, оплату суми основного боргу в повному обсязі в строк, в добровільному порядку не здійснив, позивач звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29 квітня 2014 року у справі № 902/349/14, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості в сумі 861 585,76 грн., а також втрат від інфляції в сумі 547 656,30 грн. за період з червня 2014р. по вересень 2015р. та процентів за користування коштами в сумі 36 022,87 грн. за період з 01.06.2014р. по 03.02.2015р.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції вказується, що відповідно до ч. 4 ст.121 ГПК України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року затверджено мирову угоду у справі №902/349/14, яка є судовим актом, для якого передбачений особливий порядок його виконання.

Відповідно до абз. 9 п. 3.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Крім того, у п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 роз'яснено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (ст. 86 ГПК та ст. 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Апеляційним судом встановлено, що державним виконавцем відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з підстав ч. 1. п. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону, зокрема у постанові державного виконавця зазначено, що до Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції надійшла завірена копія виконавчого документу (ухвала господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року, якою затверджено мирову угоду у справі №902/349/14), що виключає здійснення виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що вимоги до виконавчого документу унормовані ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Як вбачається з ухвали господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року, якою затверджено мирову угоду у справі №902/349/14 вона цілком відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо форми та змісту виконавчого документа.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що підставою відмови у відкритті виконавчого провадження слугувало те, що позивачем пред'явлено до виконання копію виконавчого документа. В свою чергу, згідно ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Тобто, суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на звернення до суду з метою отримання засвідченого гербовою печаткою примірника ухвали від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14 про затвердження мирової угоди і не звернувся до відділу ДВС з належним чином оформленими документами.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах, у зв'язку із чим провадження у справі в цій частині в порядку п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в частині стягнення втрат від інфляції в сумі 547 656,30 грн. та процентів за користування коштами в сумі 36 022,87 грн. підлягає припиненню на підставі ст. 80 ГПК України, оскільки сплата даних коштів не обумовлена сторонами в мировій угоді, яка затверджена ухвалою суду від 29.04.2014 року в справі №902/349/14, а стягнення цих коштів є окремими позовними вимогами, які не розглядались судом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для припинення провадження у справі в частині заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції в сумі 547 656,30 грн. та процентів за користування коштами в сумі 36 022,87 грн., є передчасним, оскільки зроблений без повної та належної оцінки доказів з урахуванням обставин дотримання позивачем норм процесуального законодавства, оскільки втрати від інфляції та проценти за користування коштами не входять до предмету мирової угоди, а є окремими позовними вимогами позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення провадження у справі в частині заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції в сумі 547 656,30 грн. та процентів за користування коштами в сумі 36 022,87 грн., що є підставою для скасування ухвали господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. у справі №902/1632/15 в цій частині з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції для розгляду вказаних вимог по суті.

Відповідно до підпункту 4.8 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду в частині заявлених вимог про стягнення 547 656,30 грн. втрат від інфляції та 36 022,87 грн. процентів за користування коштами, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції в цій частині, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УНІПРОМ" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. у справі №902/1632/15 задоволити частково.

2. Скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. у справі №902/1632/15 в частині припинення провадження щодо вимог позивача про стягнення 547 656,30 грн. втрат від інфляції та 36022, 87 грн. процентів за користування коштами та направити справу до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті в цій частині вимог.

Врешті ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016р. у справі №902/1632/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.