РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/32402/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.Впри секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський»
до За участю про 1. Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»; 2. Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Фонд державного майна України відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 39 352 грн. 18 коп.
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача - 1: Счастливенко Ю.Г. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 2: не з'явились;

від Третьої особи: Таран Н.А. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі також - «Відповідач - 1») та Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі також - «Відповідач - 2») про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 39 352 грн. 18 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції України» №52-р від 21.01.2015 року з метою реалізації соціальної функції держави в частині створення умов для реабілітаційного лікування і оздоровлення працівників системи органів юстиції, Державної пенітенціарної служби, Державної архівної служби, у тому числі тих працівників та членів їх сімей які переміщуються з тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим та м. Севастополя) та районів проведення антитерористичної операції (Донецької і Луганської областей), а також учасників антитерористичної операції будівлі та споруди санаторію «Лермонтовський» по АДРЕСА_1, за переліком згідно з додатком, віднесені до сфери управління Міністерства юстиції для забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням. Наказом Міністерства юстиції України №29/7 від 28.01.2015 року «Щодо деяких питань управління майном Міністерства юстиції», прийнятим на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №52-р, Мінюстом було вирішено, серед іншого, прийняти до сфери управління майно санаторію «Лермонтовський», утворити на базі нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» Державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський», установити, що майно та майнові права закріплюються за Державним підприємством Санаторій «Лермонтовський» на праві господарського відання, затвердити План заходів щодо створення державного підприємства Санаторій «Лермонтовський» згідно з додатком 2. 16.02.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності в особі Міністерства юстиції України на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, 02.03.2015 року за Державним підприємством «Санаторій «Лермонтовський» зареєстроване інше речове майно - господарське відання. Як зазначає Позивач, між Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та фізичними особами - підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед» були укладені договори оренди, за якими Відповідач - 2 отримує грошові кошти. При цьому, право Позивача було порушено з боку Відповідача - 1, оскільки Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» надавало згоду на укладення вказаних договорів. Такими діями Відповідачів, Позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки ними не виконується рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 р. у справі №9/17-4164-2011, Позивач не може здійснювати господарську діяльність, забезпечити ефективне використання нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» за цільовим призначенням, не отримує кошти за свою діяльність, а відповідно й недоотримає прибутків Державний бюджет України. Таким чином, просить Суд стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» упущену вигоду у розмірі 30% від отриманого прибутку за період з 04.03.2015 року по 04.11.2015 року у розмірі 38 572 грн. 28 коп. та 3% річних у розмірі 779 грн. 90 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32402/15, судове засідання призначено на 20.01.2016 року.

19.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 25.12.2015 року, клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - орендарів за договорами оренди на майно та Фонд державного майна України.

20.01.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники відповідачів вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 25.12.2015 року не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача-1 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи, а щодо клопотання Позивача про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи Суд вважає, за необхідне частково задовольнити клопотання Позивача та залучити до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Фонд державного майна України, а в іншій частині клопотання відмовити.

Крім того, Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача про витребування доказів до встановлення фактичних обставин по справі.

Відповідно до статті 37 Господарського процесуального кодексу України речовими доказами є предмети, що своїми властивостями свідчать про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, з метою з'ясування фактичних обставин справи, Суд вважає за необхідне зобов'язати:

1) Позивача направити копію позовної заяви Фонду державного майна України та надати Суду докази на підтвердження направлення.

2) Фонд державного майна України надати письмові пояснення по суті позовних вимог Державного підприємства "Санаторій "Лермонтовський".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року відкладено розгляд справи на 11.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача-2 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

29.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2016 року.

09.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2016 року.

10.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.02.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 25.12.2015 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав додаткові письмові пояснення.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

1) надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця";

2) надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо того, чим порушені права Державного підприємства "Санаторій "Лермонтовський" з боку Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року відкладено розгляд справи на 24.02.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача-2 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

19.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про продовження процесуальних строків розгляду справи, відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю явки представника Позивача в судове засідання, а також заперечення на відзив.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року представник Відповідача - 1 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Третьої особи надав усні пояснення по суті спору. В судове засідання представники Позивача та Відповідача - 2 не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні від 11.02.2016 року та відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/32402/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є 65014, Одеська обл., місто Одеса, ПРОВУЛОК ЛЕРМОНТОВСЬКИЙ, будинок 2.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/32402/15 направлялись на адресу Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач та Відповідач - 2 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Позивача, зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Подане Позивачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Позивача в судове засідання, задоволенню не підлягає, оскільки чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання Позивача було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду.

За таких підстав, клопотання Позивача про продовження процесуальних строків розгляду справи також не підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши клопотання Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» про витребування доказів у справі, а саме всіх наявних договорів оренди нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи містять договори оренди з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс», з фізичною особо - підприємцем ОСОБА_5, з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед», а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення у справі.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач - 2 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача - 2 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 лютого 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року у справі №9/17-4164-2011 за позовом прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2012 р. та Вищого господарського суду України від 12.03.2013 року, позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №151 від 04.07.2002 р. "Про оформлення свідоцтв на право власності Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на об'єкти нерухомого майна санаторію "Лермонтовський", розташовані за адресами: пров. Лермонтовський, 2, вул. Белінського, 7". Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі №021961 від 17.07.2002р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця": 01033, м. Київ, Печерський район, вул. Шота Руставелі, 39/41, ). Визнано за державою в особі Фонду Державного майна України право власності на нежитлові будівлі майнового комплексу санаторію "Лермонтовський": літера "В" - лікувальний корпус; літера "Г" - гуртожиток та пральня; літера "Д" - корпус №2; літера "Е, Е1, Е2" - корпус №1; літера "Ж" - корпус № 5; літера "З,М" - грязелікарня; літера "Н" - котельна; літера "О" - майстерня; літера "Л" - сушка; літера "И" - клуб та поліклініка; літера "Й" - кінобудка; літера "ЬІ" - естрада; літера "X" - бібліотека та перукарня; літера "П" - водонапірна башта; літера "С" - їдальня; літера "Р, Ю" - адмін. корпус; літера "Я, Я1" - експериментально-монтажний цех; літера "Т" -дитячий садок та аптека; літера "Ф, Э, Щ" - житлові; літера "Ш" - радонова лабораторія; літера "Ч" - приймальне відділення; літера "У" - корпус №4; №1, 2, 26, 36 - кіоски; №10,31, "Ц" - трансформаторні будки; №24 - газобалонна; №11, 12, 13, 14, 15, 16 - аеросолярій; №25, 23, 4, 5, 6, 7, 8, 27, 28 - сараї; №32 - гараж; №3, 17, 18, 21, 22 - навіси; №19 - душова літня; № 20, 9 - убиральні; №35 - танцювальний майданчик; №37 - спортивний майданчик; №38 - метео-майданчик; №ІІІ - VIII - оранжерея; №І - мостіння; №39 - 47 - ворота; №48 - 52 - забори; №29 - резервні запаси води; №11 - бетонний борт; №ІХ - фонтан; №Х-ХХІХ - грязеві басейни, загальною площею 12663кв.м., що знаходяться у м. Одесі по провулку Лермонтовському, 2".

Як вбачається з матеріалів справи, Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» укладені договори оренди майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (договір оренди від 01.01.2011 р. зі строком дії до 31.12.2015 року, договір оренди №0107/2013 від 01.07.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (договір оренди №0406/2013 від 04.08.2013 року зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс» (договір оренди №10109/13 від 01.10.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (договір оренди №12/3 від 01.12.2013 р. зі строком дії до 31.12.2014 року), з фізичною особо - підприємцем ОСОБА_6 (договір оренди №1301 від 01.02.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед» (договір оренди №ОДЕ 01102012 від 01.10.2012 р. зі строком дії до 30.09.2015 року).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції» №52-р від 21.01.2015 року з метою реалізації соціальної функції держави в частині створення умов для реабілітаційного лікування і оздоровлення працівників системи органів юстиції, Державної пенітенціарної служби, Державної архівної служби, у тому числі тих працівників та членів їх сімей які переміщуються з тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим та м. Севастополя) та районів проведення антитерористичної операції (Донецької і Луганської областей), а також учасників антитерористичної операції будівлі та споруди санаторію «Лермонтовський» по АДРЕСА_1, за переліком згідно з додатком, віднесені до сфери управління Міністерства юстиції для забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням.

Наказом Міністерства юстиції України №29/7 від 28.01.2015 року «Щодо деяких питань управління майном Міністерства юстиції», прийнятим на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №52-р, Мінюстом було вирішено прийняти до сфери управління майно санаторію «Лермонтовський», утворити на базі нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» Державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський», майно та майнові права закріплюються за Державним підприємством Санаторій «Лермонтовський» на праві господарського відання, затверджено статут Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський», затверджено План заходів щодо створення державного підприємства Санаторій «Лермонтовський» згідно з додатком 2.

16.02.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності в особі Міністерства юстиції України на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.02.2015 року.

02.03.2015 року за Державним підприємством «Санаторій «Лермонтовський» зареєстроване інше речове право - господарське відання, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.05.2015 року у справі №826/2514/15 у задоволенні позову Федерації професійних спілок України до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб - Міністерства юстиції України, Фонду держмайна України, Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» про визнання незаконним та скасування розпорядження №52-р від 21.01.2015 року «Про віднесення нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції» відмовлено повністю.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2015 року у справі №826/6181/15, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 року, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, за участю третіх осіб - Федерації професійних спілок України, Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про визнання дій протиправними та скасування розпорядження №52-р від 21.01.2015 року «Про віднесення нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції» відмовлено повністю.

При розгляді вказаних адміністративних справ судами встановлено, що оскільки майно санаторію «Лермонтовський» є державною власністю, Уряд мав повноваження на управління його майном шляхом видання відповідних актів Кабінету Міністрів України, а розпорядження №52-р не має ознак дискримінації, видане суб'єктом владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судові рішення у справах №9/17-4164-2011, №826/2514/15 та №826/6181/15 не можуть бути поставлене під сумнів, а тому факт визнання за державою в особі Фонду Державного майна України права власності на нежитлові будівлі майнового комплексу санаторію "Лермонтовський" встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 09.12.2011 року, а факт віднесення будівель та споруд санаторію «Лермонтовський» по АДРЕСА_1, за переліком згідно з додатком, до сфери управління Міністерства юстиції для забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням, встановлено рішеннями в адміністративних справах, які набрали законної сили.

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 03.09.2015 року у справі №916/2615/15, яке залишено без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року та Вищого господарського суду України від 26.01.2016 року, виселено Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» з займаних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що за договорами оренди Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» отримує грошові кошти. При цьому, право Позивача було порушено з боку Відповідача - 1, оскільки Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» надавало згоду на укладення вказаних договорів. Такими діями Відповідачів, Позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки ними не виконується рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 р. у справі №9/17-4164-2011, Позивач не може здійснювати господарську діяльність, забезпечити ефективне використання нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» за цільовим призначенням, не отримує кошти за свою діяльність, а відповідно й недоотримає прибутків Державний бюджет України. Таким чином, просить Суд стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» упущену вигоду у розмірі 30% від отриманого прибутку за період з 04.03.2015 року по 04.11.2015 року у розмірі 38 572 грн. 28 коп. та 3% річних у розмірі 779 грн. 90 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що за змістом статті 1 Господарського процесуального кодексу України, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, суд повинен відмовити в позові.

Як встановлено Судом, Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» укладені договори оренди майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (договір оренди від 01.01.2011 р. зі строком дії до 31.12.2015 року, договір оренди №0107/2013 від 01.07.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (договір оренди №0406/2013 від 04.08.2013 року зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс» (договір оренди №10109/13 від 01.10.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (договір оренди №12/3 від 01.12.2013 р. зі строком дії до 31.12.2014 року), з фізичною особо - підприємцем ОСОБА_6 (договір оренди №1301 від 01.02.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед» (договір оренди №ОДЕ 01102012 від 01.10.2012 р. зі строком дії до 30.09.2015 року).

В обґрунтування порушеного права Позивача зі сторони Відповідача - 1, Державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський» зазначало, що Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», як єдиний власник, здійснює повне управління залежним дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», в тому числі, як власник, має право на отримання певної частини прибутків підприємства, адже має корпоративні права в статутному фонді Відповідача - 2. При цьому, право Позивача було порушено з боку Відповідача - 1, оскільки Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» надавало згоду на укладення вказаних договорів.

Як вбачається з копій договорів оренди, оглянутих Судом в судовому засіданні, та письмових пояснень Відповідача - 1, Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» не надавало згоди на укладання спірних договорів оренди.

Відповідно до п.3.1 Статуту Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс який входить у зведений баланс товариства, поточний та інший рахунки в установах банку, круглу печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно з п.3.3 Статуту підприємство діє на основі господарського розрахунку, самоокупності, самофінансування, є самостійним платником податків та утримується за рахунок доходів від власної господарської діяльності.

Підприємство може від свого імені в межах своєї компетенції здійснювати будь - які не заборонені законодавством України правочини, укладати угоди, договори контракти, набувати майнових та немайнових прав, в межах, визначених цим Статутом, нести обов'язки, бути позивачем та відповідачем у суді, адміністративному суді, господарському та третейському суді. (п.3.5 Статуту)

У п.3.7 Статуту визначено, що підприємство не відповідає за зобов'язаннями товариства, а товариство не відповідає за зобов'язаннями підприємства.

Відповідно до п.7.25.30 Статуту Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до виключеної компетенції Загальних зборів належить, зокрема, прийняття рішення про відчуження і передачу в оренду, довірче управління, у спільну чи інвестиційну діяльність, здійснення будь - якого іншого обтяження чи обмеження щодо цілісних майнових комплексів товариства та його дочірніх підприємств, філій, представництв, інших відокремлених підрозділів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» не приймало рішень про передачу в оренду майна на підставі спірних договорів, укладених Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», оскільки Відповідач - 1 приймає такі рішення виключно щодо цілісних майнових комплексів товариства та його дочірніх підприємств. Крім того, вигодонабувачем за вказаними договорами є саме Відповідач - 2, оскільки на його рахунки здійснювалось перерахування орендної плати (п.3.5 договорів оренди).

За таких підстав, на час звернення Позивача до господарського суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» жодним чином не порушено права Позивача з боку Відповідача - 1.

Що стосується позовних вимог Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 38 572 грн. 28 коп., Суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов»язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв»язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд вважає, що Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки Позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених Відповідачем - 2 збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними Позивачем збитками саме у розмірі 38 572 грн. 28 коп.

Звертаючись із позовом про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, кредитор повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Вказуючи на доведеність завдання збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаних доходів), Державне підприємство «Санаторій «Лермонтовський» не врахувало, що відповідно до приписів ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. За таких обставин, лише наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є безумовною підставою для його стягнення.

Вимоги Позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірного приміщення з урахуванням середньомісячної ставки оренди за метр квадратний, з розміру якого 30% спрямовується державному підприємству. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідачі не здійснювали протиправних дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20 квітня 2015 року у справі № 909/636/14.

Крім того, Судом встановлено, що між Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» укладені договори оренди майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (договір оренди від 01.01.2011 р. зі строком дії до 31.12.2015 року, договір оренди №0107/2013 від 01.07.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (договір оренди №0406/2013 від 04.08.2013 року зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс» (договір оренди №10109/13 від 01.10.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (договір оренди №12/3 від 01.12.2013 р. зі строком дії до 31.12.2014 року), з фізичною особо - підприємцем ОСОБА_6 (договір оренди №1301 від 01.02.2013 р. зі строком дії до 31.12.2015 року), з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед» (договір оренди №ОДЕ 01102012 від 01.10.2012 р. зі строком дії до 30.09.2015 року).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення нерухомого майна санаторію «Лермонтовський» у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції» №52-р від 21.01.2015 року з метою реалізації соціальної функції держави в частині створення умов для реабілітаційного лікування і оздоровлення працівників системи органів юстиції, Державної пенітенціарної служби, Державної архівної служби, у тому числі тих працівників та членів їх сімей які переміщуються з тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим та м. Севастополя) та районів проведення антитерористичної операції (Донецької і Луганської областей), а також учасників антитерористичної операції будівлі та споруди санаторію «Лермонтовський» по АДРЕСА_1, за переліком згідно з додатком, віднесені до сфери управління Міністерства юстиції для забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням.

16.02.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право державної власності в особі Міністерства юстиції України на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.02.2015 року.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Фонд державного майна України відповідно до законодавства виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна.

Згідно зі статтею 6 вказаного Закону уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, організовують контроль за використанням орендованого державного майна.

Таким чином, спірні договори оренди майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладені між Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, Товариством з обмеженою відповідальністю «Міреніс», фізичною особо - підприємцем ОСОБА_5, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед», на підставі яких Позивач здійснював розрахунок можливого прибутку, продовжували свою дію у період віднесення вказаного майна до сфери управління Міністерства юстиції України. Проте, як вбачається з письмових пояснень Фонду державного майна України, Міністерство юстиції України, що є органом управління державним майном санаторію «Лермонтовський», починаючи з 21.01.2015 року, не надавало своєї згоди на передачу в оренду державного майна за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, при здійсненні розрахунку упущеної вигоди за період з 02.03.2015 р. по день подачі позову, тобто по 21.12.2015 р., Позивачем не враховано, що договір оренди з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладений на строк до 31.12.2014 року, а договір оренди з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коналтмед» - до 30.09.2015 року. Проте, останнім не надано суду належних та допустимих доказів продовження терміну дії вказаних договорів, на підставі яких можливе отримання орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 38 572 грн. 28 коп. з підстав їх недоведеності.

Позовні вимоги Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» про стягнення 3% річних у розмірі 779 грн. 90 коп. також не підлягають задоволенню, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. (п.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 року)

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» до Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 39 352 грн. 18 коп. у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Санаторій «Лермонтовський» до Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 39 352 грн. 18 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин