ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 924/1069/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановувід 16.12.2015
Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№ 924/1069/15
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
простягнення 9 198 790, 92 грн,
у судове засідання прибули представники:
позивачаДанилевський О.М. (дов. від 18.04.2014),
відповідачаЗамкова М.О. (дов. від 12.10.2015),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення 4189137,64 грн пені, 516915,83 грн 3 % річних та 4492737,46 грн інфляційних втрат, з посиланням на несвоєчасний розрахунок відповідачем за газ відповідно до договору від 04.01.2013 № 13-163-ВТВ.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.09.2015 (суддя Д. Радченя), залишеним без зміни постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 (колегія суддів: Г. Олексюк, А. Гудак, І. Розізнана), у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

04.01.2013 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ "Хмельницькгаз" укладений договір № 13-163-ВТВ (далі - Договір) про купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідача (п. п.1.1, 1.2).

Згідно з п.2.1 Договору визначено кількість газу, що передається. Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ у період з січня 2013 року по листопад 2014 року на суму 193211651,20 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Хмельницькгаз" у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так, відповідно до додаткової угоди №11 від 22.12.2014 продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Цією ж додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 11 від 22.11.2014 продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ у обсязі до 113 469,948 тис, куб. м., у тому числі: у 2013 році -18 629,712 (тис. куб.м.) - у 2014 році - до 30691,314 (тис. куб. м.) - у 2015 році - до 64 148,922 (тис. куб. м.).

Крім того, вказаною додатковою угодою №11, змінений порядок розрахунків, викладено п.6.1 статті 6:

"Порядок та умови проведення розрахунків" у редакції, відповідно до якої "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.".

Цією ж додатковою угодою стаття 11 "Строк дії Договору" викладена у редакції, відповідно до якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду на положення додаткової угоди №11 від 22.12.2014 остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015.

А тому, не має підстав вважати, що момент остаточного розрахунку за Договором настав та до відповідача можливо застосувати санкції, що є предметом даного спору.

Доводи позивача про те, що додаткова угода № 11 до договору купівлі - продажу природного газу регулює відносини, що склалися після її підписання, відхиляються, оскільки як вбачається з змісту вказаної додаткової угоди, в останню вносились зміни до договору купівлі - продажу як в частині обсягів поставки газу у 2013 році та і 2014 році, тобто у період, який передував підписанню вказаної угоди, так і в частині здійснення остаточних розрахунків за договором, який (остаточний розрахунок) прив'язаний сторонами до строку дії договору в частині поставки газу, а саме до 31.12.2015.

З посиланням на вказане, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, у позові відмовив.

Водночас, у описовій частині рішення, місцевим господарським судом зазначено, що ним встановлено наступне.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005 № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ "Хмельницькгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладені наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20: № 373 від 15.02.2013; №663 від 19.03.2013; №930 від 17.04.2013; №931 від 17.04.2013; №1121 від 20.05.2013; №1929 від 14.11.2013; №2426 від 20.12.2013; №2205 від 16.12.2013; №2206 від 16.12.2013; №94 від 21.01.2014; №308 від 17.02.2014; №572 від 17.03.2014; №861 від 15.04.2014; №1992 від 15.10.2014; №2449 від 17.12.2014; №2451 від 17.12.2014; №153 від 21.01.2015; №358 від 18.02.2015; №575 від 18.03.2015; №574 від 18.03.2015.

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-163-ВТВ. Так, за змістом пункту 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після нарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Підписавши дані протокольні рішення, сторони узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-163-ВТВ.

На виконання зазначених протокольних рішень та договору від 04.01.13 №13-163-ВТВ відповідачем частково оплачено отриманий природний газ за рахунок коштів наданих державою на погашення заборгованості, а саме: 25.02.13 - 15 883 729,95 грн; 31.05.13 -2 230 102,29 грн; 31.05.13 - 3 285 231,45 грн; 31.05.13 - 5 087 010,06 грн; 31.05.13 -14 106 478,45 грн; 27.11.13 -3 234 553,02 грн; 24.12.13 - 860 991,41 грн; 24.12.13 - 1388100,00 грн; 24.12.13 - 5 795 782,31 грн; 29.12.13 - 8 878 705,70 грн; 24.02.14 - 14 143 044,84 грн; 24.03.14 - 15 470 078,35 грн; 24.04.14 - 7 010 110,08 грн; 22.10.14 - 2 807 156,22 грн; 22.12.14 - 9 523 002,54 грн; 22.12.14 - 5 347 227,91 грн; 27.02.15 - 2 163 936,04 грн; 04.03.15 - 15 494 662,00 грн; 26.03.15 - 3907880,52 грн; 26.03.15 - 6 632 977,50 грн.

При цьому, апеляційний господарський суд, який підтримав висновки місцевого господарського суду про відмову у позові з підстав зміни сторонами строку виконання обов'язку з оплати за газ у відповідності до додаткової угоди № 11 від 22.12.2014, щодо вказаних вище спільних протокольних рішень зазначив, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, укладені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005, і відповідно до них змінювались строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які на даний час виконані, що не заперечується позивачем.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень норм права, просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.1 Договору у редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору; у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Укладаючи Договір, сторони визначили планові обсяги поставки газу (п. 2.1 Договору), які відповідно до п. 6.1 Договору мають бути оплачені у розмірі 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Враховуючи вказане, передбачений п. 6.1 Договору остаточний розрахунок є оплатою за обсяг фактично поставленого газу, який може не співпадати з плановим обсягом газу.

З наданого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат вбачається, що останнім періоди заборгованості визначаються з 20 числа, що слідує за місяцем поставки газу.

Однак, додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 сторони змінили редакцію пункту 6.1 Договору, зокрема змінили положення про те, що остаточні розрахунки здійснюються не пізніше 20 числа наступного за місяцем поставки газу, і погодили, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору.

При цьому, цією ж додатковою угодою сторони визначили, що Договір поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 та діє у частині реалізації газу до 31.12.2015.

Враховуючи вказане, додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 сторони змінили строк виконання зобов'язання щодо остаточного розрахунку за газ, поставлений, зокрема, з січня 2013 року по листопад 2014 року, визначивши кінцевою датою виконання відповідного зобов'язання 20.01.2016.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення інфляційних, 3 % річних та пені, з посиланням на невиконання відповідачем обов'язку з остаточного розрахунку за поставлений з січня 2013 року по листопад 2014 року природний газ, є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають до задоволення.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що зміна сторонами строку остаточного розрахунку додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 є самостійною підставою відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 у справі № 924/1069/15 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил