КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. Справа№ 924/365/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від Прокуратури міста Києва: Бондарчук І.П. - прокурор відділу

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: повноважний представник не з'явився

розглянувши апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015

у справі №924/365/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1) Хмельницької обласної державної адміністрації;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест»

про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на землю

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області (далі, прокурор) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі, позивач) до Хмельницької обласної державної адміністрації (далі, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» (далі, відповідач-2) про визнання недійсним розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2011-р від 12.04.2011 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест»» та державного акта на право власності на землю серія ЯЛ №833980, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №00001.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2014 у справі №924/365/14 матеріали позовної заяви прокурора передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги прокурор посилався на те, що розпорядження №146/2011-р від 12.04.2011 прийнято облдержадміністрацією з порушенням норм земельного законодавства щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та з перевищенням компетенції облдержадміністрації, позаяк відповідне рішення (про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки) повинно згідно пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 №502, погоджуватися Кабінетом Міністрів України. Оскільки спірне розпорядження за твердженнями прокурора є незаконним, то і державний акт на право власності на землю серія ЯЛ №833980, виданий на підставі такого розпорядження, підлягає визнанню недійсним. Позов обґрунтований приписами статей 20, 21 Земельного кодексу України, статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 №502.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2014 у справі №924/365/14 (суддя Чебикіна С.О.) у позові відмовлено. Суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем-1 спірного розпорядження. При цьому, суд визнав, що приписи пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 №502, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки площа спірної земельної ділянки складає 2 га, а не понад 10 га.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2014 у справі №924/365/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2014 у справі №924/365/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2014 у справі №924/365/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №924/365/14, суд касаційної інстанції зазначив, що судами не було враховано, що у розумінні приписів пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 502 від 11.04.2002, зміна цільового призначення земельних ділянок, зокрема, ріллі, проводиться за погодженням Кабінету Міністрів України. При цьому, визначення площі понад 10 га стосується лише лісів першої групи.

Після передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 справу було прийнято до провадження суддею Смирновою Ю.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14 позовні вимоги Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Хмельницької обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на землю задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2011-р від 12.04.2011 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест».

В іншій частині позову відмовлено.

Присуджено до стягнення з Хмельницької обласної державної адміністрації на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218, 00 грн.

Присуджено до стягнення з Кабінету Міністрів України на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач-1 при прийнятті розпорядження №146/2011-р від 12.04.2011 вийшов за межі наданих йому повноважень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки у розумінні приписів пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 502 від 11.04.2002, зміна цільового призначення земельних ділянок, зокрема, ріллі, проводиться за погодженням Кабінету Міністрів України. При цьому, визначення площі понад 10 га у диспозиції вказаного пункту стосується лише лісів першої групи. Водночас, суд із посиланням на статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначив, що порушення, допущені органами місцевого самоврядування, не повинні впливати на правомірні очікування особи і покладати на останню негативні наслідки таких порушень, а тому, оскільки спірне розпорядження визнано судом недійсним з підстав перевищення облдержадміністрацією своїх повноважень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, державний акт на право власності на землю серії ЯЛ №833980 не може бути визнаний недійсним, оскільки визнання вказаного акту недійсним позбавить відповідача-2 права власності на земельну ділянку, яка йому належала на праві власності і до прийняття спірного розпорядження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Заступник прокурора міста Києва (далі, прокурор) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії ЯЛ №833980, не врахував, що факт отримання відповідачем-2 вказаного державного акту з цільовим призначенням «для виробничих потреб» визначає лише підставу виникнення права власності на землю, в той час як підставою набуття такого права відповідно до статті 116 Земельного кодексу України є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України (у нашому випадку це розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2011-р від 12.04.2011 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест»).

Прокурор наголошує на тому, що оскільки спірне розпорядження було визнано судом першої інстанції недійсним, державний акт на право власності на землю серії ЯЛ №833980 також підлягає визнанню недійсним. Скасування вказаного акту має на меті усунення можливості використовувати відповідачем-2 спірну земельну ділянку за цільовим призначенням, вказаним у ньому, без достатніх правових підстав на це.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 (головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.) апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.06.2015.

У судовому засіданні 17.06.2015 судом було оголошено перерву до 14.07.2015.

У свою чергу, не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14, Товариство з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд вищевказане рішення суду скасувати в частині визнання недійсним розпорядження відповідача-1 та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач-2 у апеляційній скарзі наголошує на тому, що у пункті 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 502 від 11.04.2002, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, визначення площі понад 10 га стосується не тільки лісів першої групи, а також і ріллі, багаторічних насаджень для несільськогосподарських потреб, у той час як земельна ділянка, цільове призначення якої було змінено, має площу лише 2 га. У зв'язку з цим, на думку відповідача-2, відповідач-1 не порушував порядку встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки та діяв в межах чинного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 (головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.07.2015, об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» з апеляційною скаргою Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14.

14.07.2015 представник відповідача-1 подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 продовжено строк вирішення спору.

У судовому засіданні 14.07.2015 судом оголошено перерву до 28.07.2015.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 №09-52/1014/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Повторним автоматичним розподілом справ між суддями для розгляду справи №924/365/14 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.) апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.08.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Іоннікової І.А. та Тищенко О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Ільєнок Т.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Ільєнок Т.В., Яковлєв М.Л.) апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» було прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 12.08.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 розгляд справи було відкладено на 22.09.2015.

У зв'язку з виходом із відпустки суддів Іоннікової І.А. та Тищенко О.В., які входять до постійного складу судової колегії, розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді Іоннікова І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.) апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» було прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 22.09.2015.

У судових засіданнях 22.09.2015 та 21.10.2015 судом оголошувались перерви.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 та 02.12.2015 продовжено строку вирішення спору та розгляд справи відкладено.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Тарасенко К.В. у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 №09-52/1461/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Повторним автоматичним розподілом справ між суддями для розгляду справи №924/365/14 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 21.01.2016.

25.12.2015 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача та відповідача-1 розгляд справи відкладено 11.02.2016.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання, призначене на 11.02.2016, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача-2 подав у судовому засіданні, призначеному на 11.02.2016, клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 продовжено строк вирішення спору у справі, у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача та відповідача-1 розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

24.02.2016 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

У судове засідання, призначене на 25.02.2016, представники позивача та відповідачів не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача та відповідачів про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційних скарг, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень та розписка відповідача-2 про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідачів.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. У задоволенні апеляційної скарги відповідача-2 просив суд відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора та відповідача-2 не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2011-р від 12.04.2011 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест» (далі, спірне розпорядження; том 1, а.с. 12) затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» для виробничих потреб, змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест», розташованої на території Михайлюцької сільської ради Шепетівського району, із категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

На підставі вказаного розпорядження Товариству з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №833980 (далі, Державний акт), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, актів про право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за №00001 (том 1, а.с. 13).

Відповідно до положень статті 19 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать, у тому числі, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) (пункт «а» частини 2 статті 22 Земельного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, висновку постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою №1 від 13.01.2011, висновку державної експертизи землевпорядної документації №236 від 23.02.2011, листа Управління Держземагентства у Шепетівському районі Хмельницької області № 2205-0.1-1-1058/2-15 від 13.02.2015, земельна ділянка площею 2,0000 га до зміни її цільового призначення спірним розпорядженням, відносилась до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 20 Земельного кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 36 Закону України «Про охорону земель» зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом.

Колегія суддів зазначає, що на час прийняття спірного розпорядження механізм зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи, визначався Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002 (далі, Порядок №502).

Пунктами 8, 9 Порядку №502 передбачалося, що районна держадміністрація розглядає подані проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов'язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об'єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Якщо зміна цільового призначення земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, передбачає використання ділянок для інших потреб, ніж визначених пунктом 8 цього Порядку, районна держадміністрація розглядає проектні матеріали, готує свій висновок з цього питання і подає його разом з матеріалами до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної держадміністрації.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна держадміністрація розглядає матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки (крім земель, визначених пунктом 10 цього Порядку).

Водночас, пунктом 10 Порядку №502 встановлено, якщо зміна цільового призначення стосується земельних ділянок - ріллі, багаторічних насаджень для несільськогосподарських потреб, лісів першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельних ділянок природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та особливо цінних земель, що проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України, районна держадміністрація подає проектні матеріали разом із своїм висновком до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної держадміністрації. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна держадміністрація розглядає подані проектні матеріали і готує свій висновок для подання Кабінету Міністрів України для прийняття відповідного рішення.

Як уже наголошувалося, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 18.12.2014 у справі №924/365/14, зазначив, що у розумінні приписів пункту 10 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 502 від 11.04.2002, зміна цільового призначення земельних ділянок, зокрема, ріллі, проводиться за погодженням Кабінету Міністрів України. При цьому, визначення площі понад 10 га стосується лише лісів першої групи.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відтак, згідно пункту 10 Порядку №502 зміна цільового призначення земельних ділянок, зокрема, ріллі, проводиться за погодженням Кабінету Міністрів України. При цьому, визначення площі понад 10 га стосується лише лісів першої групи.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги відповідача-2 з приводу того, що пункт 10 Порядку №502 не стосується земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею менше 10 га та зміна цільового призначення у даному випадку не повинна погоджуватись Кабінетом Міністрів України колегією суддів до уваги не приймаються.

Отже, оскільки спірним розпорядженням змінено цільове призначення земельної ділянки площею 2,0000 га, яка відносилась до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля, Хмельницька обласна державна адміністрації не мала права приймати розпорядження №146/2011-р від 12.04.2011 № 438/10-р «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест»», перевівши її з категорії земель сільськогосподарського призначення до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а зобов'язана була розглянути проектні матеріали, підготувати свій висновок з цього питання і подати його разом з матеріалами до Кабінету Міністрів України для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає, що Хмельницька обласна державна адміністрація при прийнятті спірного розпорядження вийшла за межі наданих їй повноважень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2,0000 га, яка відносилась до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля, оскільки зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки належала у відповідності до пункту 10 Порядку №502 до компетенції Кабінету Міністрів України.

Таким чином, спірне розпорядження прийнято з порушенням вимог пункту 10 Порядку №502, внаслідок чого має бути визнано недійсним, а позовна вимога прокурора в цій частині правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Заперечення відповідача-2, викладені у апеляційній скарзі, є необгрунтованими та спростовуються вищезазначеними обставинами справи.

Стосовно позовних вимог прокурора про визнання недійсним Державного акту серії ЯЛ №833980 на право власності на земельну ділянку колегія суддів зазначає наступне.

Державний акт серії ЯЛ №833980 на право власності на земельну ділянку було видано відповідачу-2 на підставі розпорядження №146/2011-р від 12.04.2011 № 438/10-р «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест»».

Прокурор у апеляційній скарзі зазначає, що оскільки розпорядження відповідача-1 №146/2011-р від 12.04.2011 № 438/10-р «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест»», на підставі якого видано спірний державний акт, визнано судом недійсним, Державний акт також має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними доводами апелянта враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, із матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечувалось, що спірна земельна ділянка станом на час прийняття оспорюваного розпорядження належала відповідачу-2 на праві власності. Дана обставина підтверджується, зокрема, листом Держсільгоспінспекції в Хмельницькій області від 18.03.2014 №9-801 (том 1, а.с. 14-зворотня сторона).

У зв'язку з прийняттям спірного розпорядження попередній акт про право власності відповідача-2 на земельну ділянку було скасовано.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 №44277/98 «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Таким чином, оскільки спірне розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2011-р від 12.04.2011 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ТОВ «Каолін Пром Інвест» визнано судом недійсним з підстав перевищення облдержадміністрацією своїх повноважень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка в даному випадку має бути застосована судом з огляду на те, що порушення, допущені органами місцевого самоврядування, не повинні впливати на правомірні очікування особи, і покладати на останню негативні наслідки таких порушень, колегія суддів не вбачає підстав для визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії ЯЛ №833980 та, відповідно, задоволення позову у цій частині, адже визнання вказаного акту недійсним позбавить відповідача-2 права власності на земельну ділянку, яка йому належала на праві власності і до прийняття відповідачем-1 спірного розпорядження.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог прокурора.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржників, викладені у апеляційних скаргах, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Пром Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 у справі №924/365/14 залишити без змін.

Матеріали справи №924/365/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх