ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________ПОСТАНОВА
"25" лютого 2016 р. Справа № 909/980/15
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Кравчук Н.М.
суддів Мирутенко О.Л.
ОСОБА_1
розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі ПАТ "Дельта Банк") за вих. № 182-2240 від 20.11.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/5853/15 від 11.12.2015р.)
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2015р.
у справі № 909/980/15
за позовом: ПАТ "Дельта Банк", м. Київ
до відповідача: приватного підприємства "Маррос" (надалі ПП "Маррос"), м.Тисмениця, Івано-Франківська область
про звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю учасників судового процесу:
від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 15.02.2016р.)
від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 1 від 04.01.2016р.)
Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.
Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2015р. у справі № 909/980/15 (суддя Матуляк П. Я.) відмовлено в позові ПАТ "Дельта Банк" до ПП "Маррос" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволені позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки письмова вимога про усунення порушення основного зобов»язання, передбачена п.4.2 іпотечного договору та статтею 35 Закону України Про іпотеку, банком (іпотекодержателем) боржнику не направлялася, відповідно позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "Дельта Банк" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення є незаконне, необґрунтоване, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що не дотримання іпотекодержателем положень ст.35 Закону України «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 11.12.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 21.01.2016р.

В судовому засіданні 21.01.2016р. було оголошено перерву до 28.01.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

У звязку з перебуванням судді Гнатюк Г.М. у відпустці, розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 909/980/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.02.2016р.

Скаржник в судовому засідання 25.02.2016р. доводи апеляційної скарги підтримав повністю. Додатково подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 52368721 від 01.02.2016р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/1560/16 від 25.02.2016р.).

Представник ПП "Маррос" в судовому засіданні проти доводів, наведених скаржником, заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, на підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи клопотання про долучення до матеріалів справи претензії ПАТ «Дельта Банк» від 12.02.2016р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/1325/16 від 18.02.2016р.).

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.03.2008р. між ТзОВ "Український промисловий банк" (кредитор) та ПП "Маррос" (позичальник) укладено кредитний договір №159/К-08, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 400 000,00 грн., з кінцевим строком погашення до 25.03.2013р. включно (а.с. 19-22).

Договір діє до моменту повного виконання зобовязань сторонами (п.10.1 договору).

Свої зобовязання за кредитним договором кредитор виконав належним чином та надав позичальнику кошти, визначені умовами кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахункам позичальника (а.с. 13-18).

Згідно з п.4.4 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 28 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок, відкритий в банку.

Відповідно до п.6.1.2 кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому даним договором.

У випадку порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, комісій позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.8.1 кредитного договору).

Відповідно до п.8.3 кредитного договору у випадку невиконання позичальником вимог п.6.1.5 цього договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 0,1% від суми кредиту.

Розділом 4 кредитного договору встановлено умови повернення кредиту та сплати процентів та комісії.

Відповідно до п.9.2 кредитного договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іншими особами що є поручителями позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.) умов даного договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором, а позичальник зобовязаний протягом 10 календарних днів, а у випадку, якщо зобовязання позичальника за цим договором забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в ТзОВ «Укрпромбанк» - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання банком відповідної вимоги, - повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані банку.

Проте, позичальник в порушення умов договору, свої зобовязання щодо повернення кредиту виконав не належним чином, в звязку з чим в нього перед банком станом на 14.08.2015р. виникла заборгованість в розмірі 809 399,36 грн., яка, зокрема, складається з:

- суми заборгованості за строковим кредитом в розмірі 289 556,17 грн.;

- пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 83 939,56 грн.;

- суми заборгованості за простроченими процентами в розмірі 366 826,65 грн.;

- пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 61 540,29 грн.;

- суми 3% річних від суми простроченого боргу в розмірі 4 355,24 грн.;

- суми 3% річних від суми прострочених відсотків в розмірі 3 181,46 грн.;

Із метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 26.03.2008р. між ТзОВ Український промисловий банк (іпотекодержатель) та ПП Маррос (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №159/Zкіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №1140, за умовами якого іпотекодавець передав нерухоме майно (склади сировини, що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, м. Тисмениця, вул. Вербова, (вул. Толстого), буд. 9/25, загальною площею 693,9 кв.м.) (а.с. 24-26).

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено право набуття іпотекодержателя звернення стягнення та реалізації предмету іпотеки у таких випадках:

- якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредитних коштів (чергового платежу по сплаті кредитних коштів) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті комісій та штрафних санкцій у строки, встановлені кредитним договором;

- якщо у разі пошкодження чи втрати прав на предмет іпотеки іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п.3.1.9 цього договору;

- порушення іпотекодавцем та/або позичальником обовязків за цим договором та/або кредитним договором та невиконання вимог іпотекодержателя про дострокове повне або часткове виконання основного зобовязання;

- ліквідації, реорганізації іпотекодавця та/або позичальника або порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом (для іпотекодавця/позичальника юридичної особи/фізичної особи-підприємця), смерті та/або визнання безвісно відсутньою в порядку встановленого чинним законодавством України, іпотекодавця та/або позичальника;

- якщо інша, ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

30.06.2010р. між ТзОВ Український промисловий банк та ПАТ Дельта Банк було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 2258 (а.с. 29-33).

Таким чином, внаслідок укладення договору відступлення права вимоги та відповідно до ст.ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України публічне акціонерне товариство Дельта Банк набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №159/к-08 від 26.03.2008р., укладеним із ПП Маррос.

На підставі п. 4.1 договору іпотеки (за яким банк набуває право на задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках невиконання позичальником кредитного договору, або порушення порядку його виконання), ПАТ Дельта Банк звернувся до господарського суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Зі змісту ст.11 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ч.1 ст. 1048 ЦК України (в редакції чинної на момент укладення спірного договору) встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на момент звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконані.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинної на момент укладення спірного договору) визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 12 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Умовами договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з передбачених способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (пункти 4.3, 4.4, 4.4.1, 4.4.2 договору іпотеки).

Пунктами 2.1.4, 4.1 договору іпотеки сторони визначили право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте, передумовою такого звернення, згідно з п.2.1.6 даного договору, є вимога кредитора щодо дострокового виконання зобовязання.

Згідно з п.4.2 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку порушення іпотекодавцем обовязків за цим договором або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Приписами ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що на момент звернення з позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» не звертався до іпотекодавця (ПП «Моррос») про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що така вимога була надіслана позивачем відповідачу та долучена до матеріалів справи лише в суді апеляційної інстанції, зі змісту якої вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до ПП «Моррос» з претензією від 12.02.2016 р. № 02.3-175 про погашення заборгованості за кредитним договором № 159/К-08 від 26.03.2011р. в тридцятиденний термін.

При вирішенні спорів, предметом яких є звернення стягнення на майно, передане в іпотеку чи в заставу принциповим вважається встановлення судом факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, лише за умови якого суд й має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до частини 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку".

Отже, у випадках, коли з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена статтею 35 Закону України "Про іпотеку" банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні слід відмовити. Тобто, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (лист Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України) від 07.10.2010 "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)").

У п. 4.4.1 договору іпотеки сторони погодили, що одним із способів звернення стягнення на майно іпотекодавця є прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості субєктом оціночної діяльності.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на момент укладення спірного договору) було встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Верховний Суд України у вищенаведеному узагальненні розяснив, що початкова ціна предмета іпотеки (визначена іпотечним договором) не береться до уваги судом у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із ч.3 ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Проте, позивачем, при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не надано суду доказів здійснення оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Натомість, така оцінка долучена ПАТ «Дельта Банк» до матеріалів справи лише в суді апеляційної інстанції, зі змісту якого вбачається, що звіт про оцінку майна датований 19.01.2016р., тобто після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не надав доказів звернення до іпотекодавця (відповідача) з письмовою вимогою, як це передбачено п. 4.2 іпотечного договору та ст. 35 Закону України "Про іпотеку", доказів здійснення оцінки майна, то висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором № 159/Zкіп-08 від 26.03.2008р. є обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (долученого позивачем до матеріалів апеляційного провадження) відомості про нового іпотекодержателя - ПАТ «Дельта Банк», були внесені до державного реєстру лише 01.02.2016р.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Тобто, на момент звернення з позовом до суду 31.08.2015р., позивач не набув прав та обовязків іпотекодержателя, відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором № 159/Zкіп-08 від 26.03.2008р.

Щодо заяви відповідача про застосування судом наслідку спливу позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013р. (з наступними змінами) (п.2.2) перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на відмову в позові з підстав його необґрунтованості, суд першої інстанції правомірно не задоволив заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2015р. у справі № 909/980/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1