ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 березня 2016 року Справа № 5009/1034/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е., Ємельянова А.С., Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постанову Донецького апеляційного господарського суду 22.12.2015
у справі№5009/1034/12
за скаргою на дії за позовомТОВ "Мелітопольські теплові мережі" Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мелітопольського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
доТОВ "Мелітопольські теплові мережі"
простягнення коштів
встановив:

У доданому до касаційної скарги клопотанні заявник просить відновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на отримання ним оскаржуваної постанови лише 04.01.2016р. згідно штемпелю про реєстрацію вхідної кореспонденції, що унеможливило своєчасне подання скарги.

Відповідно до ч.1 ст.110 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Застосування цього строку є обов'язковим для всіх учасників судового процесу, в тому числі і для господарського суду.

Постанову прийнято Донецьким апеляційним господарським судом 22.12.2015р. та надіслано скаржнику 25.12.2015р., тобто з дотриманням 3-денного терміну, передбаченого ч.4 ст.105 ГПК України, що вбачається з відмітки апеляційного суду на звороті останньої сторінки постанови (а.с.178 том 2).

Касаційну скаргу подано заявником лише 20.01.2016р., тобто зі значним пропуском встановленого процесуального строку, перебіг якого закінчився 11.01.2016р.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, вважає, що клопотання про відновлення пропущеного строку не підлягає задоволенню, а справа - касаційному провадженню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.53 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску строку поважною.

Отже, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обста вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Проте, заявником не надано доказів щодо наявності поважних причин пропуску процесуального строку. Зокрема, скаржником не надано належних доказів щодо отримання постанови саме 04.01.2016р.

При цьому, колегія відхиляє посилання заявника на вхідний штемпель органу ДВС на першому аркуші копії постанови, оскільки до касаційної скарги не додано оригінал поштового конверту, в якому адресату надійшла постанова від 22.12.2015 та який би з достовірністю підтверджував запізніле надсилання постанови апеляційним судом. За таких обставин, сама по собі одностороння відмітка про надходження оскаржуваної постанови заявнику 04.01.2016р., яка міститься на першому аркуші копії постанови, долученої до касаційної скарги, не може вважатися належним доказом запізнілого одержання адресатом постанови.

Відтак, доводи скаржника щодо пропуску ним строку через несвоєчасність отримання постанови апеляційного суду колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на те, що судом апеляційної інстанції постанову було надіслано сторонам 25.12.2015р.

Крім того, згідно ч.3 ст.105 ГПК України постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, з системного аналізу змісту ч.3 ст.105 та ч.1 ст.110 ГПК України вбачається, що перебіг строку подання касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду починається з наступного дня після прийняття відповідної постанови, тобто не залежить від моментів підписання її повного тексту чи отримання стороною.

Касаційна інстанція також не приймає до уваги доводи заявника щодо отримання оскаржуваної постанови лише 04.01.2016р. з огляду на те, що само по собі запізніле отримання оскаржуваної постанови не дає жодних підстав заявнику на власний розсуд обчислювати процесуальний строк з моменту її одержання, оскільки такі дії не відповідають вимогам ст.ст.52,110 ГПК України. Адже, виходячи зі змісту ст.ст.105,110 ГПК України перебіг 20-денного строку розпочинається саме з дня прийняття постанови судом апеляційної інстанції.

Водночас, якщо навіть припустити початок обчислення процесуального строку на оскарження постанови з моменту її ймовірного одержання, то і в такому разі у заявника було цілком достатньо часу, а саме 8 днів (з 04.01.2016р. по 11.01.2016р.) для підготовки та подання касаційної скарги в межах двадцятиденного строку.

Таким чином, не можуть вважатися поважними в розумінні ст.53 ГПК України викладені у клопотанні причини пропуску процесуального строку, оскільки пропуск строку стався не з вини суду чи установи зв'язку, а внаслідок зволікання заявника зі своєчасним виконанням норм процесуального закону, дотримання яких є обов'язковим для всіх учасників господарського процесу і залежить виключно від їх добросовісності.

Відтак, можливість вчасного подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.12.2015 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Отже, заявник не довів, що був позбавлений реальної можливості подати належно оформлену касаційну скаргу в межах встановленого процесуального строку.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, що в даному випадку не вбачається через відсутність обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання належним чином оформленої касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Відповідно до ч.2 ст.110 ГПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, клопотання про відновлення пропущеного строку підлягає відхиленню, а подана касаційна скарга - поверненню заявнику у зв'язку з відсутністю підстав (поважних причин) для поновлення строку.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.53,86,110,1113,11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відхилити клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про поновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.12.2015 у справі №5009/1034/12.

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повернути заявнику, а справу №5009/1034/12 - до господарського суду Запорізької області.

Судді: В.Овечкін

А.Ємельянов

Є.Чернов