ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 914/3916/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого колективного підприємства «Магазин Продукти» (надалі МКП «Магазин Продукти») б/н від 05.01.2016р. (вх. № 01-05/240/16 від 14.01.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2015р.

у справі № 914/3916/15

за позовом: МКП «Магазин Продукти»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» (надалі ТзОВ ТВК «Львівхолод»)

про стягнення заборгованості,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 2302-вих-1061 від 22.04.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 04.09.2012р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. у справі №914/3916/15 (суддя Іванчук С.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ ТВК Львівхолод на користь МКП Магазин Продукти 1979,37 грн. основного боргу з орендної плати, 416,75 грн. пені, 590,17 грн. інфляційних втрат та 44,79 грн. судового збору. Відмовлено в решті позовних вимог.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо сплати орендної плати в розмірі, передбаченому умовами договору, сума боргу складає 1979,37 грн. Одночасно, суд визнав помилковим твердження позивача про те, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць по методу геометричної прогресії. При перевірці проведених нарахувань, в межах періоду, визначеного позивачем, суд встановив, що позивач припустився помилки в нарахуванні, тому пеня в перерахунку складає 416,75 грн. та інфляційні витрати складають 590,17 грн.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права. Стверджує, що загальний розмір орендної плати з врахуванням її коригування на індекс інфляції за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року становить 419419,69 грн. Вказує, що помилковим є висновок місцевого господарського суду про те, що орендна плата з врахуванням її індексації мала б визначатись як орендна плата за перший місяць оренди, яка зафіксована в договорі, помножена на індекс інфляції тільки за кожен поточний місяць. На його думку, сторони, хоч і домовились у п.12.1 договору оренди про те, що вимоги Закону України «Про оренду державного і комунального майна» не є для них обовязковими, проте вони домовились про включення такої істотної умови договору як щомісячна індексація орендної плати на індекс інфляції, тому судом має братись до уваги ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу від 4 жовтня1995 р. № 786, оскільки містить загально прийняте правило - для визначення орендної плати за наступний місяць оренди базою береться орендна плата за попередній місяць,. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. у справі №914/3916/15, прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 87211,72 грн. заборгованості з орендної плати, пеню за несплату орендної плати в розмірі 11800,81 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 4536,30 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими. Стверджує, що позивач помилково при розрахунку місячної орендної плати застосовує комулятивний (складний) метод нарахування індексу інфляції, визначений п. 13 Постанови КМ України № 786 від 04.10.1995р., а саме: «розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць». Звертає увагу на те, що вказаний метод нарахування індексу інфляції не передбачений договором № 1613 від 01.07.2014р. Зазначає, що у відповідності до погодженого сторонами п. 3.2 договору базовою величиною для щомісячного коригування на індекс інфляції протягом строку дії договору є сума 21573,00 грн. Згідно п. 3.3 договору орендар сплачує орендну плату на підставі виставлених рахунків. Покликається на те, що позивач надавав рахунки на оплату орендної плати щомісячно по лютий 2015 року включно на суму 21573,00 грн., які оплачені Товариством в повному обсязі. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. у справі №914/3916/15, а апеляційну скаргу МКП Магазин Продукти без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. у справі № 914/3916/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2014р. між МКП Магазин Продукти (орендодавець) та ТзОВ ТВК Львівхолод (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1613, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташоване на першому поверсі та позначене у технічній документації під літ.А-5, загальною площею 294,3 кв.м на вул.Стрийській, буд.103 в місті Дрогобичі технічний паспорт та поверхневий план першого поверху є додаток №1 до даного договору (а.с.52-54).

Вартість обєкта оренди за домовленістю сторін становить 599017,00 грн., в т.ч. ПДВ. Обєкт оренди передається орендарю для наступних цілей ведення роздрібної торгівлі (надалі цільове використання) (п.1.3-1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору передача обєкта оренди у користування орендаря здійснюється впродовж двох календарних днів з дня укладення цього договору та оформляється актом приймання-передачі обєкта оренди, який з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення відбитками печаток сторін є невідємною частиною цього договору. В акті приймання-передачі обєкта оренди вказується технічний стан приміщення, характеристика обєкта оренди на момент передачі майна орендарю.

Згідно п.п. 3.1-3.3 договору за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Щомісячна орендна плата становить 21573,00 грн., в т.ч. ПДВ. Орендна плата починаючи з другого місяця оренди коригується щомісяця на індекс інфляції за звітний місяць відповідно до Держкомстату України. Орендна плата сплачується в гривнях. Розмір орендної плати може переглядатись за згодою сторін, за умови зміни конюнктури ринку (спад чи ріст оренди комерційної нерухомості), але не більше одного разу на рік. Зміна розміру орендної плати проводиться шляхом внесення змін до цього договору, підписаних двома сторонами. Орендар сплачує орендну плату в строк до 10 числа місяця наступного за звітним шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця на підставі виставлених рахунків.

Права та обовязки сторін договору передбачені розділом 4. Так, в п.4.3.2 договору зазначено, що орендар зобовязаний у повному обсязі та своєчасно сплачувати орендну плату.

За невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у випадку несплати орендарем орендної плати більш ніж 7 календарних днів від встановленого даним договором терміну, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний прострочений день.

Згідно п.8.1 договору строк оренди за договором встановлюється на 2 роки 11 місяців, з 01.07.2014р. по 31.05.2017р. включно.

В пункті 8.2 зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання належними представниками та скріплення відбитками печаток сторін.

Спори, що виникають при виконанні умов цього договору, розглядаються сторонами шляхом проведення взаємних консультацій та переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів протягом одного місяця з дня виникнення такого спору передається на розгляд суду (розділ 11 договору).

Згідно положень п. 12.1 договору правовідносини сторін, що виникають за цим договором, не регулюються Законом України «Про оренду державного і комунального майна».

З наявної у справі копії вбачається, договір оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. підписаний та скріплені печатками його сторін.

В матеріалах справи відсутні докази про внесення сторонами будь-яких змін до договору оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р.

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.07.2014р., орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташоване на першому поверсі та позначене у технічній документації під літ.А-5, загальною площею 294,3 кв.м на вул. Стрийській, буд.103 в місті Дрогобичі (а.с.55).

На виконання умов договору оренди №1613 від 01.07.2014р. позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури на оплату орендної плати: № 5 від 25.07.2014р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 8 від 31.08.2014р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 9 від 29.09.2014р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 12 від 29.10.2014р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 13 від 29.11.2014р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 15 від 12.01.2015р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 1 від 29.01.2015р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 3 від 28.02.2015р. на суму 21573,00 грн. (з ПДВ), № 6 від 31.03.2015р. на суму 28928,42 грн. (з ПДВ), № 8 від 30.04.2015р. на суму 31748,16 грн. (з ПДВ), № 10 від 31.05.2015р. на суму 32978,40 грн. (з ПДВ), № 12 від 30.06.2015р. на суму 34429,45 грн. (з ПДВ), № 14 від 31.07.2015р. на суму 34842,61 грн. (з ПДВ), № 16 від 31.08.2015р. на суму 34842,61 грн. (з ПДВ), № 18 від 30.09.2015р. на суму 33738,70 грн. (з ПДВ), № 20 від 31.10.2015р. на суму 34236,35 грн. (з ПДВ) (а.с. 127-142).

Приєднаними до матеріалів справи довідкою ПАТ «Креді ОСОБА_4» за № 143 від 25.11.2015р., банківськими виписками та платіжними дорученнями підтверджується, сторонами не заперечується, що відповідач в період з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. перерахував на рахунок позивача 332207,97 грн. орендної плати згідно договору № 1613 від 01.07.2014р. (а.с.34-49, 56-71, 73).

У позовній заяві позивач зазначив, що загальний розмір орендної плати з врахуванням її коригування на індекс інфляції за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2015 року становить 419419,69 грн.

22.06.2015р. позивач надіслав відповідачу претензію за № 1906 про сплату заборгованості за договором оренди № 1613 від 01.07.2014р., в якій вимагав перерахувати на його рахунок заборгованість з орендної плати станом на 19.06.2015р. в сумі 37186,14грн. (а.с. 72).

В листі-відповіді за № 3852 від 01.07.2015р. відповідач повідомив, що не погоджується із застосованим позивачем наростаючим методом сукупного індексу інфляції, оскільки цей метод не відповідає умовам договору. Вказує, згідно п. 3.2 договору коригування щомісячної орендної плати здійснюється з врахуванням індексу інфляції за кожний окремий, а саме звітний, календарний місяць (а.с.33).

Підставою звернення МКП Магазин Продукти до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало невиконання відповідачем його вимог щодо сплати орендної плати з урахуванням індексації.

При винесенні постанови колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Аналогічно, пункт 1 статті 283 Господарського кодексу України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду апеляційної скарги МКП Магазин Продукти колегією суддів встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. позивач передав відповідачу у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташоване на першому поверсі та позначене у технічній документації під літ.А-5, загальною площею 294,3 кв.м на вул.Стрийській, буд.103 в місті Дрогобичі.

Згідно частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Суд встановив, що відповідно до п.п. 3.1-3.3 укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Щомісячна орендна плата становить 21573,00 грн., в т.ч. ПДВ. Орендна плата, починаючи з другого місяця оренди коригується щомісяця на індекс інфляції за звітний місяць відповідно до Держкомстату України. Орендар сплачує орендну плату в строк до 10 числа місяця наступного за звітним шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця на підставі виставлених рахунків.

Частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України унормовано, що орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Зі змісту п. 3.2 договору оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. випливає, що сторони погодили щомісячний розмір орендної плати у твердій грошовій сумі 21573,00 грн., в т.ч. ПДВ, яка коригується щомісяця на індекс інфляції за звітний місяць відповідно до Держкомстату України.

З наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що загальна сума нарахувань орендних платежів за період з 01.07.2014р. по 30.09.2015р. повинна складати 334187,34 грн.

Наявними в матеріалах справи банківськими виписками, платіжними дорученнями та довідкою ПАТ «Креді ОСОБА_4» за № 143 від 25.11.2015р. підтверджується, що відповідач з 01.07.2014р. по 30.09.2015р. перерахував на рахунок позивача 332207,97 грн. Отже борг відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати за спірний період становить 1979,37 грн.

В матеріалах справи відсутні докази про виконання відповідачем зобовязань по сплаті орендних платежів за договором оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. в повному обсязі.

Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства України та матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТзОВ ТВК Львівхолод на користь МКП Магазин Продукти основного боргу з орендної плати в розмірі 1979,37 грн. та відмову в стягненні решти нарахувань з орендної плати як безпідставно заявлених.

При цьому, твердження скаржника про необхідність застосування в даному спорі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу від 4 жовтня1995 р. № 786, є необґрунтованим, оскільки в пунктах 3.1-3.3 договору оренди нежитлового приміщення № 1613 від 01.07.2014р. сторони узгодили інший спосіб визначення розміру орендної плати за користування обєктом оренди, ніж передбачено названою Методикою.

Правовідносини сторін, що виникають за цим договором, не регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (п.12.1 договору оренди). Отже, й положення ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу не поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок суми боргу в цій частині позову, колегія суддів вважає його правильним. Суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 590,17 грн. інфляційних втрат, посилаючись на умови укладеного між сторонами договору оренди та ч.2 ст.625 ЦК України.

При розгляді вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені за несплату орендної плати суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення в цій частині вимог є законним та обґрунтованим, а проведений судом розрахунок арифметично правильним, враховуючи наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР з наступними змінами та доповненнями передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 договору у випадку несплати орендарем орендної плати більш ніж 7 календарних днів від встановленого даним договором терміну, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний прострочений день.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці проведених нарахувань, в межах періоду, визначеного позивачем, а також враховуючи п.п.3.1 3.3, 7.3 договору оренди №1613 від 01.07.2014р., фактичну заборгованість із орендної плати, суми та строки проведених відповідачем орендних платежів, суд зазначив у своєму рішенні, що позивач припустився помилки в нарахуванні пені. Здійснивши відповідний перерахунок, суд встановив, що розмір пені, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, складає 416,75 грн.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2015р. у справі №914/3916/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Скрипчук О.С.

ОСОБА_1