КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/4722/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання: Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року

у справі № 910/4722/15-г ( суддя - Селівон А.М.)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад»

про стягнення вартості частки в статутному капіталі в сумі 937 299,98 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Залізничним РУГУ МВС України в м.Києві від 07.09.1995 року; ОСОБА_3, довіреність №152 від 09.10.2015 року

від відповідача : Відішенко О.В. довіреність б/н від 13.10.2015 року

ВСТАНОВИВ:

27.02.2015 року до Господарського суду міста Києва звернувся громадянин ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» про стягнення вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі на момент виходу з товариства в сумі 758 700,00 грн., а також 19 455,98 грн. процентів річних та 159 143,13 грн. інфляційних втрат, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, за прострочення виплати даної частки (а.с.7-12, т.1).

13.10.2015 року позивач, за результатами судово-економічної експертизи, оформленої Висновком експерта від 24.07.2015 за №9409/15-45, подав заяву про уточнення розміру позовних вимог, якою зменшив суму заборгованості вартості частки, належної до стягнення до 671 850,00 грн та збільшив суми нарахованих відсотків річних та інфляційних втрат, просить стягнути 33 455,70 грн.річних та 471 812,92 грн інфляційних втрат відповідно до наданого розрахунку. (а.с.93-97, т.2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» (ідентифікаційний код 19138706) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 651 950,00 грн. боргу по виплаті вартості частки, 33 090,03 грн. процентів річних, 459 060,15 грн. інфляційних втрат, 18537,08 грн. в повернення судового зюору за розгляд справи в суді І інстанції. Провадження у справі в частині стягнення 19 900,00 грн. основного боргу припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоспад», 18.11.2015 подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 ркоу у справі № 910/4722/15-г, в якій просив скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з покладенням судових витрат на позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.11.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» повернуто скаржнику по п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України без розгляду, у зв'язку зі сплатою скаржником судового збору меншому у розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір» із роз'ясненням ч.4 ст. 97 ГПК України.

07.12.2015 року відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоспад», повторно подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі № 910/4722/15-г. До апеляційної скарги скаржником долучено докази сплати судового збору в повному обсязі та клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт стверджує, що загальні збори учасників Товариства лише 19.01.2015 року розглянули питання про вихід учасника ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, до цього часу він залишався членом товариства, користувався майном товариства, тому, вважає, датою виходу позивача з товариства саме 19.01.2015. Саме тому, після проведення Загальних зборів товариства і фактичного виходу позивача зі складу товариства відповідач визначив вартість майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства в розмірі 187500,25грн., що є еквівалентом 50% капіталу Товариства згідно балансу за 2014 рік (375400,00грн.), про що повідомлено ОСОБА_2 листом від 24.02.2015 за № 71/01. Оскільки, у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» виплата вартості майна при виході учасника з товариства проводиться після затвердження звіту за рік і в строк до 12 місяців з дня виходу, товариство виплатило позивачу 140 000,00 грн і решту суми 47500,00грн. має оплатити до 19.01.2016, отже право учасника товариством не порушено, відтак підстав для нарахування відсотків річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625ЦК України, немає.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у справі №910/4722/15-г апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Жук Г.А., судді Суховий В.Г., Мальченко А.О., розгляд справи призначено на 18.01.2016року.

За результатами судових засідань 18.01.2016, 15.02.2016 розгляд справи відкладався відповідно на 15.02.2016, 01.03.2016 з продовженням строку розгляду справи згідно ч.3 ст. 69, ст. 77 ГПК України на 15 днів.

12.02.2016 апелянт подав клопотання про витребування у позивача доказів щодо користування приміщенням за адресою по АДРЕСА_2 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПОС»; оплати орендних платежів за дане приміщення; доказів того, що позивач з моменту подачі заяви про вихід з товариства не користувався правами учасника ТОВ «Водоспад» і не підписував документи, як учасник товариства; докази навмисного зменшення відповідачем доходів товариства у 2013-2014 роках та наявності умисла відповідача на таке зменшення з метою зменшення виплат учаснику; докази того, що позивачем заявлялися будь-які матеріальні претензії до товариства до подання позову в суд; докази повідомлення товариства за два місяця про вихід зі складу учасників.

За результатами обговорення клопотання суд апеляційної інстанції, керуючись ст.ст. 32-34, 38, 101 ГПК України, відхилив клопотання апелянта про витребування зазначених у клопотанні доказів.

12.02.2016 апелянт подав клопотання про призначення додаткової судової експертизи у справи для визначення дійсної вартості частки майна товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» пропорційно частці статутного Фонду (50%), що підлягає виплаті учасникові - ОСОБА_2, який вибув зі складу учасників товариства 19.01.2015 року та дійсної вартості частини прибутку, одержаного товариством «Водоспад» на момент виходу ОСОБА_2 зі складу учасників товариства 19.01.2015 року, пропорційно частці статутного Фонду (50%), що підлягає виплаті учасникові - ОСОБА_2, який вибув зі складу учасників товариства 19.01.2015 року.

За результатами обговорення даного клопотання суд, керуючись ст.ст. 41, 101 ГПК України, відхилив клопотання апелянта про призначення додаткової судової експертизи у справи.

В судовому засіданні 01.03.2016 апелянт підтримав апеляційну скаргу та заявлені клопотання, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у даній справі з підстав, викладених в апеляційній скарзі, та прийняти нове рішення у справі, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Представник позивача заперечив доводи апелянта, просить рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2015 залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, представників позивача, відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, в також права та обов'язки їх учасників та засновників регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про господарські товариства» (Закон).

У відповідності до вимог ст.140 ЦК України, ст. 79 ГК України ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний капітал якої поділений на частки між учасниками. Розмір часток учасників встановлюється статутом.

Місцевий господарський суд відповідно до норм ЦК України, ГК України, Закону України «Про господарські товариства» дослідив створення юридичної особи, організаційно правову форму товариства з обмеженою відповідальністю, як господарське товариство, момент набуття цивільної правоздатності юридичної особи. Так, у відповідності до вимог ст.ст. 87, 91, 92 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення з дня її державної реєстрації і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Цивільна дієздатність юридичної особи визначається моментом набуття цивільних прав та обов'язків, які юридична особа здійснює через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю, відповідно до ст. 143 ЦК України, ст. ст. 4, 51 Закону є Статут, який серед іншого повинен містити відомості про вид товариства, предмет, цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства, порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів, порядок ліквідації чи реорганізації товариства, а також права учасників товариства в тому числі право виходу учасника зі складу товариства.

З представлених в матеріалах справи Установчого договору від 22.10.1992 року, Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад», зареєстрованого Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією 03.11.1992 року (а.с. 42, 50, т.1) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоспад» () засновано у 1992 році учасниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В подальшому склад учасників товариства неодноразово змінювався, що відображено в матеріалах реєстраційної справи (копія наявна в матеріалах справи). Зокрема, відповідно до представлених в матеріалах справи Статутів та протоколів загальних зборів учасників в товаристві змінювалися як склад учасників, кількість учасників, так і майнові частки засновників.

Так, відповідно до Установчої Угоди, (а.с.124, т.1) та Статуту ТОВ «Водоспад» (а.с.112,т.1) затверджених Протоколом загальних зборів учасників № 12-02 від 12.12.2002 року, зареєстрованих Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією 23.12.2002 року за №0089-1219, до складу засновників товариства входили ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 з розподілом статутного капіталу між учасниками товариства відповідно: ОСОБА_8 - 52%, ОСОБА_9 - 16%, ОСОБА_10 - 16%, ОСОБА_2 - 16% .

Склад учасників товариства змінювався Рішенням загальних зборів учасників товариства (протокол № 11 від 26.11.2009), Рішенням загальних зборів учасників товариства (протокол № 13 від 03.12.2010) з внесенням відповідних змін до установчих документів.

Згідно Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад», затвердженого Протоколом загальних зборів учасників №13 від 03.12.2010, зареєстрованого 28.12.2010 за номером 4004922 (а.с.153, т.1), чинного на момент виникнення спору, до складу засновників товариства входили: ОСОБА_9, який володів часткою, яка становить 50% статутного капіталу та ОСОБА_2, який володів часткою, яка становить 50% статутного капіталу.

19.03.2013 учасником ТОВ «Водоспад» ОСОБА_2 було складено та нотаріально посвідчено заяву до загальних зборів учасників ТОВ «Водоспад» (а.с. 14, т.1), якою ОСОБА_2 повідомив товариство про вихід зі складу учасників товариства, просить загальні збори учасників товариства розглянути його заяву з внесенням відповідних змін до установчих документів та виплатити йому вартість частини майна, пропорційну частки у статутному капіталі з врахуванням належної йому частки прибутку, одержаного товариством на момент виходу.

Заява ОСОБА_2 про вихід зі складу учасників товариства від 19.03.2013 направлена товариству 10.04.2013 і отримана товариством 16.04.2013, що не заперечено сторонами та підтверджено представленими в матеріалах справи належними доказами: копіями поштового фіскального чеку № 8809 від 10.04.2013 та опису вкладення в цінний лист від 10.04.2013, копії рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №252, згідно якого вказана заява була отримана ТОВ «Водоспад» саме 16.04.2013.

За твердженням позивача відповідач, отримавши заяву про вихід учасника зі складу товариства, розглянув його заяву лише 19.01.2015 на позачергових загальних зборах товариства на яких прийнято рішення (оформлене протоколом № 15 (а.с. 241, т.1) про виключення ОСОБА_2 з учасників товариства за його заявою, запропоновано визначити розмір вартості частки майна, належного ОСОБА_2 за результатами затвердження фінансового звіту за 2014 рік та провести виплату частки до 19.04.2016 року. Рішення про визначення вартості частки та порядку її виплати загальними зборами прийнято не було, оскільки ОСОБА_2, який мав на даних зборах 50% голосів голосував «проти», що стало підставою звернення позивача з позовом до суду про стягнення з ТОВ «Водоспад» 758700,00 грн - вартості частини майна, пропорційної частці учасника у статутному капіталі (50%). При цьому, позивач визначив вартість частки, належної йому до виплати у відповідності даних відображених у фінансовому звіті товариства, складеного за І квартал 2013 року (на дату виходу зі складу товариства), згідно якого загальна сума активів товариства складала 1 517 400,00 грн. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати та відсотки, в порядку ст. 625 ЦК України, за порушення строку виплати частки в розмірі відповідно 159143,13 грн. та 19455,98 грн.

У відповідності до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документам.

Нормами п.3 ч.1 ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України та ч.1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» закріплено право учасника господарського товариства вийти зі складу учасників у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом.

Право учасника товариства на вихід з товариства закріплено в ст. 10 Статуту ТОВ «Водоспад» (2010), як і право на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства. Згідно Статуту товариства учасник має право вийти з товариства, повідомивши про свій вихід не пізніше ніж за два місяці до виходу (п.10.1 Статуту). Учасник, який виходить із товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційного його частці у статутному капіталі товариства (п.10.2 Статуту).

Колегія звертає увагу на те, що отримавши заяву учасника про вихід з товариства 16.04.2013, товариство 17.04.2013 листом за № 17/01 повідомило позивача про необхідність розгляду заяви про вихід зі складу часників товариства загальними зборами ТОВ «Водоспад» та намір придбання належної позивачеві частки іншим учасником товариства або самим товариством, а також можливість виплати належної частки майна товариства після проведення аудиторської перевірки, в зв'язку з чим заплановані на 07.05.2013 загальні збори товариства було перенесено на другу половину липня 2013 року.

15.07.2013 товариство листом за № 24/01 повідомило позивача про проведення Загальних зборів учасників 19.08.2013 із зазначенням переліку питань порядку денного, серед яких було: обрання Голови і Секретаря Зборів та виключення ОСОБА_2 з учасників ТОВ «Водоспад» на підставі заяви учасника, згідно підпункту 9.3.7. п. 9.3 Статуту ТОВ «Водоспад», 2010.

Отримавши вказане повідомлення, позивач звернувся до відповідача з листом б/н від 08.08.2013, в якому зауважив, що до порядку денного загальних зборів товариства, призначених на 19.08.2013 не включено питання про визначення розміру частини майна, пропорційної належній позивачу частці у статутному капіталі ТОВ «Водоспад» та належної позивачу частки прибутку, також питання про визнання строку виплати позивачу вартості даної частки.

ТОВ «Водоспад» листом за №34/01 від 13.08.2013 повідомив позивача про те, що згідно умов п. 9.2.2 Статуту товариства (2010) учасник має право вимагати розгляду питань не внесених до Порядку денного, за умови, що вони запропоновані учасником не пізніше як за 10 днів до початку зборів і оскільки вимога позивача про включення до порядку денного зазначених питань надійшла до ТОВ «Водоспад» 12.08.2013, тобто за 7 днів до запланованої дати проведення зборів (19.08.2013), товариство відмовило включити зазначені питання до порядку денного загальних зборів, зазначивши, що питання щодо визначення вартості частки майна товариства буде вирішено після затвердження звіту за результатами діяльності товариства у 2013 році. 19.08.2013 загальні збори учасників товариства не відбулись.

Листом від 20.08.2013 за № 35/01 товариство повідомило позивача про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Водоспад» 17.09.2013 з Порядком денним: обрання Голови і Секретаря Зборів та виключення ОСОБА_2 з учасників ТОВ «Водоспад» на підставі заяви учасника

Позивач листами б/н від 21.08.2013 та б/н від 30.08.2013 звернувся до товариства з вимогою про внесення до порядку денного питань про визначення розміру частки майна, пропорційної належній учаснику частці у статутному капіталі ТОВ «Водоспад» на момент виходу та визначення строків виплати належної йому частки.

Листом №39/01 від 03.09.2013 товариство відмовило позивачу включити зазначені питання до порядку денного загальних зборів товариства, призначених на 17.09.2013.

17.09.2013 загальні збори учасників товариства не відбулись.

13.12.2013 позивач втретє отримав повідомлення за №56/01 про проведення загальних зборів учасників ТОВ «Водоспад» призначених на 28.01.2014, до порядку денного яких були включенні питання: про вихід, на підставі власної заяви позивача, з учасників ТОВ «Водоспад»; визначення розміру і порядку виплати позивачу вартості частки майна, пропорційної його частці у статутному капіталі ТОВ «Водоспад».

Позивач листом б/н від 25.04.2014 просив товариство надати інформацію про те, чи визначено товариством вартість належної до виплати частини майна у зв'язку з виходом учасника та розмір належної йому частки прибутку, надати такі розрахунки. У відповідь листом №19/01 від 30.04.2015 відповідач повідомив позивача про неможливість визначення вартості частини майна, належної до виплати, оскільки позивач фактично залишився учасником Товариства.

Як свідчать матеріали справи, 19.01.2015 відбулись Загальні збори учасників ТОВ «Водоспад» за участю 100% учасників товариства, а саме за участю ОСОБА_9, якому належить 50% голосів та ОСОБА_2, якому належить 50% голосів.

Рішенням загальних зборів учасників від 19.01.2015, яке оформлено протоколом №15, ОСОБА_2 було виключено зі складу учасників ТОВ «Водоспад» на підставі його заяви від 19.03.2013 року, прийнято рішення про внесення змін у статутному капіталі товариства шляхом внесення ОСОБА_9 500,00 грн. до статутного капіталу та затверджено відповідні зміни до Статуту товариства. Питання визначення розміру частки, належної до виплати учаснику загальними зборами прийнято не було.

Листом № 71/01 від 24.02.15 р. (копія наявна в матеріалах справи), відповідач повідомив позивача, що вартість частки майна товариства, яка пропорційна його частці у статутному капіталі, складає 187500,25 грн. та буде виплачена в порядку і терміни, передбачені чинним законодавством.

Згідно із пунктом 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідальній посадовій особі або вручення заяви цим особам органом зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Момент виходу учасника з товариства законодавство не пов'язує з реєстрацією змін до установчих документів. Невнесення змін до установчих документів, не проведення державної реєстрації змін до установчих документів не означає, що учасник, який у встановленому порядку вибув з товариства, автоматично повертається в число учасників.

Згідно пунктів 4.12, 4.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» під час вирішення спорів, пов'язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватись тим, о відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України «Про господарські товариства» учасник ТОВ (ТДВ) має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

Під час розгляду спорів про стягнення вартості частини майна ТОВ та розміру частини прибутку господарські суди повинні мати на увазі, що вартість майна та розмір частини прибутку товариства, що належать до виплати учаснику, який вийшов, обчислюються на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що моментом виходу ОСОБА_2 з учасників товариства є 16.04.2013 року - дата отримання товариством заяви учасника про вихід зі складу товариства, оскільки, в силу вимог ст. 148 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», право учасника на вихід зі складу товариства реалізується саме шляхом подання відповідної заяви, в який відображається волевиявлення учасника і позивач реалізував таке право шляхом направлення товариству нотаріально завіреної заяви від 19.03.2013 року, яку отримано товариством 16.04.2013 року.

Наведене спростовує твердження апелянта, що моментом виходу учасника з товариства слід вважати 19.01.2015 року, коли загальні збори прийняли рішення про вихід ОСОБА_2 зі складу товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Дана норма кореспондується з приписами ст. 54 Закону України «Про господарські товариства».

При цьому визначаючи за учасником товариства право на одержання вартості частини майна законодавець виходив із належного виконання учасником свого зобов'язання щодо внесення повної вартості свого вкладу до статутного капіталу товариства. Дана правова позиція відповідає п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Вартість частини майна товариства, що належить до виплати учаснику, що вибув, визначається виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства. Дана правова позиція відповідає п.4.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин».

Посилаючись на норми ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України,ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд зазначив, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондується з обов'язком боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.14 р. по справі № 3-1гс14.

Згідно приписів ч.2 ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону, згідно яких при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, при виході (виключенні) учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна товариства пропорційну його частці у статутному фонді товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Правова позиція про виникнення в такому випадку грошового зобов'язання товариства перед учасником, якого виключено з товариства чи який виходить з останнього, підтверджується постановами Верховного Суду України від 14.03.2011р. по справі № 3-12гс11 та від 12.12.2011 р. по справі № 3-131гс11.

Колегія суддів визнає правомірним застосування місцевим господарським судом приписів ст.ст. 251, 525, 526, 530,610-612 Цивільного кодексу України, які регулюють зобов'язальні відносини сторін та строки у зобов'язані, оскільки такі зобов'язання виникли з вимог Закону.

Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Водоспад» мало виплатити позивачу вартість належної йому частки в строк, визначений ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» протягом 12 місяців з дня виходу останнього з товариства, тобто до 16.04.2014, проте, як правомірно встановлено судом та підтверджено представниками позивача в судовому засіданні, грошові кошти своєчасно та в повному обсязі відповідачем не перераховано.

Таким чином встановивши, що у товариства виник обов'язок сплатити на користь позивача вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному фонді та факт несплати вартості зазначеної частки у строк встановлений Законом, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про порушення товариством грошового зобов'язання та обґрунтовано застосував ч.2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Аналогічну правову позицію про те, що з моменту повідомлення учасником товариства про вихід зі складу товариства з виплатою належної йому частки вартості майна у товаристві настає обов'язок сплатити цю суму у строки, визначені ст.54 Закону України «Про господарські товариства», невиконання якого тягне наслідки, передбачені за прострочення виконання грошового зобов'язання, визначені ст. 625 ЦК України, викладено в постанові Вищого господарського суду України від 12.10.2011 у справі № К25/173-09, постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі № 14/214(10).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обов'язок із визначення вартості частки майна, належної до виплати члену товариства в зв'язку із виходом останнього зі складу товариства та відповідальність за правильність такого визначення покладається на товариство, як і обов'язок виплати вартості частки в майні товариства в строк, визначений Законом, а саме з дня виходу учасника товариства з його складу, а не з моменту затвердження рішенням загальних зборів учасників товариства, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву та відповідно апелянт в апеляційній скарзі.

Відтак, колегія суддів визнає помилковим твердження апелянта, що датою виходу ОСОБА_2 з товариства слід вважати дату прийняття загальними зборами рішення про його вихід - 19.01.2015 року та відповідно визначання вартості частки учасника, який вийшов з товариства в сумі 187500,25 грн., виходячи з результатів господарської діяльності товариства та вартості майна товариства станом на 31.12.2014 року, що відображено у фінансовому звіті (балансі) товариства за 2014 рік.

Для правильного визначення вартості частки учасника товариства на момент цього виходу з товариства місцевим господарським судом було призначено судову експертизу. Згідно висновку експерта КНДІСЕ № 9409/15-45 від 24.07.2015 дійсна вартість частки майна та прибутку ТОВ «Водоспад» пропорційно частці у статутному фонду товариства (50%), що підлягає виплаті учасникові - ОСОБА_2 станом на 31.03.2013, становить 791 250,00 грн., з яких частка в статутному капіталі становить 500,00 грн., частка в нерозподіленому прибутку - 790 750,00 грн.. Визначити частку майна та прибутку товариства станом на 16.04.2013 не виявляється можливим з огляду на відсутність балансу ТОВ «Водоспад» станом на вказану дату.

Щодо заявленого відповідачем у справі клопотання про призначення додаткової експертизи колегія зазначає, що відповідно до ст.ст. 41, 42 ГПК України додаткова експертиза призначається судом у випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта. Відповідно до п. 1.2. підпункту 1.2.11. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.01.1988 №53/5 додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об'єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

У клопотанні про призначення додаткової експертизи апелянт просить поставити перед експертом питання про визначення належної до виплати позивачеві частки в статутному капіталі станом на 19.01.2015, якою він вважає датою виходу ОСОБА_2 з учасників товариства, що не є підставою проведення додаткової експертизи. Крім того, як зазначено вище, суд відхилив твердження апелянта про визначення виходу ОСОБА_2 з товариства з моменту прийняття такого рішення загальними зборами.

Враховуючи визначену експертом вартість частки майна та прибутку ТОВ «Водоспад» пропорційно частці у статутному фонду товариства (50%), що підлягає виплаті учасникові ОСОБА_2 станом на 31.03.2013 в сумі 791 250,00 грн., а також , що в ході розгляду справи відповідач перерахував позивачу 119400,00 грн. місцевий господарський суд вірно визначив, що заборгованість товариства з виплати вартості частки майна та прибутку перед позивачем становить 671 850,00 грн., та згідно представленого розрахунку (а.с.95, т.2) нарахував 3 % річних у розмірі 33 455,70 грн. за період з 01.05.2014 (строк виплати частки) по 12.10.2015 (заява про уточнення позовних вимог) та інфляційні втрати у розмірі 471 812,92 грн. за період з 01.05.2014 по 12.10.2015.

Твердження апелянта, що судом невірно визначено суму сплати відповідачем вартості частки в сумі 119400 грн., (платежами в сумі 19900,00 грн. кожний), оскільки в платіжних дорученнях від 08.04.15 р., 19.05.15 р., 16.06.15 р., 10.07.15 р., 20.08.15 р., 21.09.15 р. відповідачем зазначалися платежі в сумі 20000 грн. кожний, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.10.2015 року № 151008/922 (а.с.101,т.2) на рахунок позивача з 08.04.2015 року по 21.09.2015 року надійшло 6 платежів по 19900 грн. кожний, всього 119400 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, судом встановлено, що після порушення провадження у справі та зміни позивачем розміру позовних вимог відповідачем 13.10.2015 було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 19900,00 грн. в рахунок виплати вартості частини майна, що підтверджується випискою банку по рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 по 20.10.2015. Отже, залишок несплаченої відповідачем суми становить 651 950,00 грн..

Згідно п. 1-1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Оскільки, сплата грошових коштів в сумі 19900,00 грн. здійснена відповідачем після порушення провадження у справі та прийняття судом до розгляду заяви про уточнення розміру позовних вимог (зміну розміру позовних вимог), місцевий господарський суд правомірно припинив провадження у справі в частині 19900,00 грн. на підставі п.1-1, ч.1 ст.80 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА» правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідності до вимог законодавства в межах визначеного позивачем періоду, з урахуванням здійснених відповідачем перерахувань, стягненню, в порядку ст. 625 ЦК України, підлягають проценти річних в сумі 33 090,03 грн., інфляційні втрати в сумі 459 060,15 грн.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі №910/4722/15-г відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді І інстанції покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, враховуючи заперечення апелянта щодо прийняття судом заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині процентів річних та інфляційних втрат у зв'язку з несплатою судового збору при поданні такої заяви, колегія звертає увагу на те, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 18 746,00 грн в розмірі більшому, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 17 161,50 грн., тому з врахуванням вимог ст. 49 ГПК України лише така сума підлягає стягненню з відповідача, відтак колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на відповідача(апелянта у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі №910/4722/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі №910/4722/15-г змінити в частині стягнення судового збору. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі №910/4722/15-г залишити без змін.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

«1. Провадження у справі в частині стягнення 19 900,00 грн. основного боргу припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоспад» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 34/13, код 19138706) на користь ОСОБА_2 (03035, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) 651 950,00 грн. боргу, 33 090,03 грн. процентів річних, 459 060,15 грн. інфляційних нарахувань та судовий збір у розмірі 17 161 (сімнадцять тисяч сто шістдесят одна) грн 50 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу № 910/4722/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий