КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа№ 910/26348/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.12.2015

у справі №910/26348/15 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»,

до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»,

про стягнення 2 176 501,86 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Пасацький Ю.О. - представник (довіреність №б/н від 05.10.2015);

від відповідача: Цурка Н.О. - представник (довіреність №04 від 11.01.2016),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (надалі - ПАТ «Банк національний кредит», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - ПАТ АБ «Укргазбанк») 2 176 501,86 грн. неправомірно списаних останнім з кореспондетських рахунків позивача у період запровадження у ПАТ «Банк національний кредит» тимчасової адміністрації у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі №910/26348/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» 2 176 501,86 грн, а також судовий збір до Державного бюджету України в сумі 32 647,53 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у справі №910/26348/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник послався на те, що рішення місцевим господарським судом прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не з'ясував у повному обсязі дійсних обставин справи та не дав їм належної оцінки, що призвело до прийняття завідомо неправомірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 року апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження колегією суддів у складі: головуючий - суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. та призначено в судове засідання на 08.02.2016.

В судовому засіданні 08.02.2016 в порядку статті 77 ГПК України було оголошено перерву до 22.02.2016.

22.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття Конституційним судом України рішення щодо конституційного подання Верховного Суду України про відповідність (конституційність) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням Конституції України.

В судовому засіданні представник скаржника клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив, просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, порадившись, колегія суддів дійшла висновку про відхилення даного клопотання з огляду на приписи частини 1 статті 79 ГПК України.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив повністю через їх безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

22.02.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено, що 16.06.2010 між Публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит» (в тексті договору - кореспондент) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (в тексті - Банк) було укладено договір №03/V/HK про встановлення кореспондентських відносин (надалі - Договір-1), за умовами якого банк відкриває кореспонденту кореспондентські рахунки Лоро у доларах США № (далі - USD-KP), у євро № (далі - EUR-KP) та гривнях № (далі - UAH-KP), надає комплекс послуг з розрахункового обслуговування за операціями з використанням банківських платіжних карток міжнародної платіжної системи Visa Internetional (далі- Visa) згідно з умовами Договору доручення № №01/V/HK від 16.06.2010, за умовами якого банк виступає як повірений, а кореспондент - як довіритель.

13.03.2015 сторонами був укладений додатковий договір №5 до Договору-1, яким Договір-1 та додатки до нього було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Договору-1 Банк відкриває кореспонденту кореспондентські рахунки № 3 у гривнях/доларах США/Євро та надає комплекс послуг, пов'язаних з розрахунковим обслуговуванням клірингових вимог «MasterCard» по операціям переказу коштів, виконаного з використанням банківських платіжних карток (надалі - БПК) міжнародної платіжної системи MasterCard International Ink., а також розрахункового обслуговування всіх інших оплат, пов'язаних з виконанням всіх інших зобов'язань кореспондента, як Афілійованого учасника MasterCard, згідно з умовами Договору доручення №01/V/НK від 16.06.2010, за умовами якого банк виступає як повірений, а кореспондент - як довіритель.

Згідно п. 1.2 Договору-1 сторони у своїх відносинах керуються чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, цим Договором та договором доручення.

Відповідно до п. 3.1 Договору-1 банк здійснює операції з розрахункового обслуговування на підставі чинних тарифів, що є невід'ємною частиною Договору-1 (додаток №1 до Договору - далі «Тарифи»). Плата за послуги, передбачена Тарифами, здійснюється у національній валюті України по курсу НБУ на момент здійснення відповідної операції. Списання з Кореспондентських рахунків плати за послуги банку здійснюється відповідно до п. 3.10. Договору-1, за умовами якого кореспондент підписанням цього Договору доручає банку здійснювати договірне списання коштів з кореспондентських рахунків без додаткового узгодження та без надання кореспондентом розрахункового документа (умова про договірне списання) відповідно до чинного законодавства України, умов цього Договору та договору доручення) при наданні послуги/здійсненні операції або після цього, якщо інше не передбачено умовами Договору.

30.05.2013 Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (кореспондент) та Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) уклали договір про встановлення кореспондентських відносин №05/КР/УКР (далі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого Банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок Лоро у національній валюті України № та надає комплекс послуг із розрахункового обслуговування по кореспондентському рахунку виключно за операціями кореспондента з емісії та еквайрингу платіжних карток в платіжній системі УкрКарт згідно умовам договору про здійснення розрахункового обслуговування Банка-учасника платіжної системи УкрКарт №05/КР/УКР від 30.05.2013.

Банк і кореспондент у своїх відносинах керуються чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, цим Договором та договором розрахункового обслуговування (п. 1.2 Договору-2).

Пунктом 3.16 Договору-2 передбачено, що Банк здійснює обслуговування кореспондентського рахунку на підставі тарифів, у відповідності до умов Додатку №1, що є невід'ємною частиною Договору-2.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ, кореспондентський рахунок - це рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин, що склалися між сторонами в ході виконання вищезазначених договорів, вказавши, що такі є договорами банківських рахунків, за якими, у відповідності до частини 1 та 2 статті 1066 Цивільного кодексу України банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Cудом встановлено, що умовами Договорів сторони передбачили право відповідача самостійно списувати з рахунків вартість послуг, які надаються, а також інші комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу з 08.06.2015 по 26.08.2015 відповідачем з кореспондентських рахунків ПАТ «Банк національний кредит», відкритих на підставі Договорів, було списано грошові кошти в сумі 2 176 501,86 грн, а саме, з рахунку №, відкритого за Договором-1 - 2 142 595,06 грн, а з рахунку №, відкритого за Договором-2 - 33 906,80 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що 05.06.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 358/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 05.06.2015 ухвалено рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» за № 114, яким вирішено розпочати 08.06.2015 процедуру виведення банку з ринку, а тимчасову адміністрацію запровадити строком на 3 місяці, з 08.06.2015 по 07.09.2015 включно.

Вирішено забезпечити розміщення інформації про запровадження у ПАТ «Банк національний кредит» тимчасової адміністрації на офіційній сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет та у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» призначено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку Департаменту врегулювання неплатоспроможних банків Онищука В.В.

03.07.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №129 Онищука В.В. відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», натомість уповноваженою особою призначено провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків департаменту запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації врегулювання Паламарчука В.В. з 03.07.2015.

28.08.2015 Правлінням Національного банку України №563 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит», згідно якого вирішено відкликати банківську ліцензію з 31.08.2015.

Того ж дня, 28.08.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» вирішено, зокрема, припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний кредит» з 31.08.2015, та розпочати процедуру його ліквідації, з одночасним призначенням уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука В.В.

Порядок виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у даних правовідносинах.

Тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому вищенаведеним Законом, а ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6, 16 частини 1 статті 2 Закону).

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в таких правовідносинах.

Метою даного Закону, виходячи з приписів частини 2 статті 1 є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування пені, примусове стягнення коштів та майна банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значенні «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Отже, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону, відповідно, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, Закон не дає визначення поняття «кредитор банку», однак такий термін містить стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що останній правомірно отримав від позивача грошові кошти за виконані ним послуги та у визначеному договором порядку. На переконання скаржника, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає характеру спірних правовідносин.

З приводу наведеного відповідачем, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Сторонами в такому зобов'язанні, відповідно до частини 1 статті 510 цього Кодексу, є боржник і кредитор.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», відповідач (ПАТ АК «Укргазбанк») є кредитором позивача, на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і, таким чином, вимоги останнього до позивача не можуть бути задоволені (у т.ч. спірні) від часу запровадження у позивача тимчасової адміністрації.

(Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №910/9232/14 від 25.03.2015, постановах Вищого господарського суду України у справі №910/9228/14 від 23.12.2014, у справі №910/5560/14 від 29.04.2015).

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції находить безпідставними та необгрунтованими.

Так, при вирішенні спору суд першої інстанції надав належну оцінку діям відповідача на предмет їх відповідності приписам статей 39,40,49,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, з моменту запровадження тимчасової адміністрації задоволення вимог відповідача у спосіб, передбачений Договорами, а саме: самостійне списання з рахунків позивача вартості послуг, що надаються, а також інші комісії, є неможливим.

Відтак, висновок місцевого суду про безпідставне списання відповідачем грошових коштів з рахунків позивача є правильним та грунтується на приписах Закону.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки позивач належним чином довів порушення своїх охоронюваних прав відповідачем, а обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені та не спростовані відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права характеру спірних правовідносин, оскільки з відповідача стягнуто його власні кошти, а не зобов'язано останнього відновити становище, що існувало на момент вчинення протиправного діяння, є безпідставними.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 03.12.2015 у справі №910/26348/15 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі №910/26348/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Києва від 03.12.2015 у справі №910/26348/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/26348/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий