Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" лютого 2016 р. Справа № 906/121/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №1 від 24.02.2016

від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 06.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоенергопром"

до Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

про стягнення 1339664,00грн

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 1339664,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо сплати коштів згідно умов договору №10П-3 від 30.10.2015 у передбачений договором строк.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду надав відзив на позовну заяву від 24.02.2016, в якому зазначено, що відповідач визнає наявність існуючої заборгованості, яка виникла з об'єктивних причин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоенергопром" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Теплозабезпечення" (покупець, відповідач) укладено договір №10П-3 (далі - Договір) (а.с. 13-15).

Відповідно до умов п.1.1. Договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором поставити покупцю (передати у власність покупця) паливні гранули з дерев'яної тирси (пелети) (надалі - товар) згідно зі специфікаціями, які підписуються обома сторонами та є невід'ємними частинами цього договору, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його.

Кількість та ціна товару вказуються в специфікаціях до Договору, які є його невід'ємними частинами (п.3.1. Договору).

Згідно п.4.1. Договору покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені у специфікаціях. Якщо в специфікації не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем попередньо.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою для платежу є даний договір (п.4.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони визначили, що товар повинен передаватися у власність покупця партіями згідно його заявок.

Конкретні терміни поставок вказуються безпосередньо у заявках та будуть визначатися з урахуванням графіку роботи структурних підрозділів покупця (п.5.2. Договору).

Поставка товару здійснюється силами, транспортом та за рахунок постачальника (п.5.3. Договору).

Згідно п.п.6.1.1. Договору покупець зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати кошти за поставлений товар. При цьому, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару в строки, встановлені цим договором.

Варто зазначити, що позивач свої зобов`язання згідно умов договору №10П-3 від 30.10.2015 виконав належним чином, поставивши відповідачу в період з 30.10.2015 по 01.02.2016 товар на загальну суму 1349664,00грн, що підтверджується видатковими накладними №10/5 від 30.10.2015, №10/6 від 03.11.2015, №10/7 від 03.11.2015, №10/9 від 09.11.2015, №10/10 від 02.11.2015, №10/16 від 25.11.2015, №10/17 від 26.11.2015, №10/22 від 03.12.2015, №10/21 від 02.12.2015, №10/11 від 11.11.2015, №10/14 від 17.11.2015, №10/15 від 23.11.2015, №10/18 від 27.11.2015, №10/20 від 02.12.2015, №20/3 від 26.11.2015, №20/1 від 06.01.2016, №20/2 від 07.01.2016, №20/3 від 08.01.2016, №20/4 від 11.01.2016, №10/5 від 12.01.2016, №10/1 від 05.01.2016, №10/11 від 20.01.2016, №10/12 від 25.01.2016 (а.с. 21-32).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №10П-3 від 30.10.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, відповідно до п.3.1. Договору кількість та ціна товару вказуються в специфікаціях до Договору, які є його невід'ємними частинами.

У пункті 4 специфікацій до договору №1 від 30.10.2015, №2 від 03.11.2015, №3 від 04.11.2015 передбачено, що оплата товару здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження кожної окремої партії згідно накладних (а.с. 17-19).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, підписаним повноважними представниками і скріпленим печатками сторін актом звірки взаєморозрахунків від 02.02.2016 (а.с. 20), відповідач взяті на себе договором №10П-3 від 30.10.2015 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар виконав лише частково на суму 10000,00грн.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Комунального підприємства "Теплозабезпечення" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоенергопром" існувала заборгованість у сумі 1339664,00грн (1349664,00грн - 10000,00грн).

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 24.02.2016 зазначив, що визнає наявність існуючої заборгованості (а.с. 41-42).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 1339664,00грн боргу є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплозабезпечення" (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кірова, буд. 8А, код 31871157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоенергопром" (01030, м.Київ, вул. Пирогова, буд. 2/37, код 39754962):

- 1339664,00грн боргу;

- 20094,96грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.03.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу