ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2016 р.Справа № 916/311/16

За позовом: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;

До відповідачів: 1.Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області

2. Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області

про визнання державного акту таким, що втратив чинність

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 14.01.2016р.;

Від відповідача 1: не зявився;

Від відповідача 2: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 районної державної адміністрації Одеської області та Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області про визнання державного акту таким, що втратив чинність.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.02.2016р. порушено провадження по справі № 916/311/16.

24.02.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 районна державна адміністрація Одеської області не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить провести судове засідання за відсутністю представника.

24.02.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача 2 надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких Федосіївська сільська рада Красноокнянського району Одеської області не заперечує стосовно задоволення позовних вимог та просить провести судове засідання за відсутністю представника.

У судовому засіданні 29.02.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача суд встановив:

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006, виданого Федосіївською сільською Радою народних депутатів Красноокнянського району Одеської області, колективному сільськогосподарському підприємству Україна надано у колективну власність 1573,2 га земель в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений Державний акт зареєстровано Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6.

У процесі реформування аграрного сектору економіки, відповідно до Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки від 03.12.1999 №1529/99 КСП Україна змінило організаційно-правову форму на Сільськогосподарський виробничий кооператив Україна.

19.03.2002р. державну реєстрацію Колективного сільськогосподарського підприємства Україна скасовано.

Крім того, як зазначає позивач за інформацією ОСОБА_2 районної державної адміністрації, 05.05.2011р. проведено державну реєстрацію припинення діяльності юридичної особи СВК Україна шляхом ліквідації.

Враховуючи викладене Позивач зазначає, що до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Україна не перейшли права та обовязки КСП Україна в частині користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006

Як зазначає позивач, відповідачами у справі жодних заходів, спрямованих на приведення земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства не вжито.

Враховуючи, що при ліквідації підприємства відповідна державна реєстрація державного акта на право колективної форми власності на землю не скасована, на теперішній час відсутній законодавчий механізм передачі земель колективної форми власності до державної, вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП Україна можливо лише у судовому порядку, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, надавши їм відповідну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Крім того, згідно ст.78 Земельного кодексу України земля може знаходитися у державній, комунальній або приватній власності .

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (із змінами та доповненнями) з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах а і б пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті а пункту 3 цього розділу.

За приписами ст.13 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля . Згідно ст.16 зазначеного Закону місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990, який діяв на час спірних відносин, земля, на праві колективної власності, могла належати виключно громадянам України.

При цьому, субєктами права колективної власності на землю визначались, зокрема, колективні сільськогосподарські підприємства, а розпорядження земельними ділянками, що перебували у колективній власності громадян, здійснювалось за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

З аналізу цієї норми, а також положень Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки від 03.12.1999 № 1529/99, якими передбачено, зокрема, на основі колективних сільськогосподарських підприємств створення приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності вбачається, що відносини права колективної власності на земель ділянки припиняться з часу ліквідації відповідних субєктів права колективні власності на землю та не допускають правонаступництва.

Враховуючи викладене, суд встановив, що до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Українане перейшли права та обовязки КСП Україна в частині користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006.

Згідно з експлікацією земель колективної власності, яка є додатком до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Україна» паюванню підлягало 1066,9 га земель сільськогосподарського призначення. Не підлягали поділу і повинні були використовуватись сумісно 363,1 га, з яких залуженні рілля - 21,7 га та 341,4 га - пасовища. Не підлягали паюванню сільськогосподарські землі площею 143,2 га, з яких: під господарськими будівлями і дворами - 30,9 га, під господарськими шляхами і прогонами - 25,4 га, лісовкриті площі - 70,3 га, болота - 10,9 га, інші угіддя - 5,7 га.

За результатами паювання, землі сільськогосподарського призначення загальною площею 1066,9 га, що підлягали паюванню, перейшли у приватну власність членів кооперативу на підставі відповідних сертифікатів та державних актів.

При цьому, земельні ділянки площею 363,1 га, які не підлягали поділу і повинні були використовуватись сумісно та площею 143,2 га які не підлягали паюванню фактично продовжують перебувати у колективній власності КСП Україна, що припинило господарську діяльність.

Суд звертає увагу, що той час Земельний кодекс України від 18.12.1990 № 561-XII (втратив чинність з 01.01.2002), Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 № 1540-У1 (втратив чинність з 01.01.2004) та Закон України Про власність від 07.02.1991 № 697-ХІІ (втратив чинність з 20.06.2007) визначали такі форми власності, як приватна, колективна та державна.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України від 25.10.2001 земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Тобто, на сьогоднішній день, право колективної власності не передбачено діючим законодавством.

Відповідно до частини 4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України встановлено, що припинення юридичної особи чи смерть власника є підставою для припинення права власності. За таких обставин, судом встановлено, що право колективної власності КСП Україна на земельні ділянки припинилось.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (із змінами та доповненнями) з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються наступні землі:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватному власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту є-1 частини 1 статті 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 26, вказаний орган є розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності території Одеської області.

Пунктом 4 вказаного Положення на Головне управління також покладено повноваження з ведення Державного земельного кадастру, організації виконання на території Одеської області робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до державного земельного кадастру.

Однак, у звязку з наявністю чинного державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006 та невизначеністю правового статусу спірних ділянок Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не може забезпечити відповідну охорону земель.

Відповідно до статті 33 Закону України Про місцеве самоврядування в України до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування відноситься, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів

За приписами статті 13 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно зі статтею 16 зазначеного Закону місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за: використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Враховуючи те, що при ліквідації підприємства відповідна державна реєстрація державного акта на право колективної форми власності на землю не скасована та на теперішній час відсутній законодавчий механізм передачі земель колективної форми власності до державної, вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП Україна можливо лише у судовому порядку.

Таким чином, визнання таким, що втратив чинність Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006-к є засобом усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів права державної та комунальної власності, та дає можливість ефективно використовувати земельні ділянки.

За таких обставин, позовна заява Головного управління Держгеокадастру в Одеській області є обгрунтованою, підтверджена матеріалами справи, та відповідає нормам чинного законодавства України у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, судом встановлено, що визнання таким, що втратив чинність Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006 у повній мірі обґрунтовано наявними у справі документами та відповідає положенням чинного законодавства, позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України .

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 50, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити.

2. Визнати таким, що втратив чинність Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0006, виданий Федосіївською сільською Радою народних депутатів Красноокнянського району Одеської області Колективному сільськогосподарському підприємству Україна в частині земель сільськогосподарського призначення, які не підлягали поділу і повинні були використовуватись сумісно 363,1 га, з яких залуженні рілля - 21,7 га та 341,4 га - пасовища. Та земель що не підлягали паюванню площею 143,2 га, з яких: під господарськими будівлями і дворами - 30,9 га, під господарськими шляхами і прогонами - 25,4 га, лісовкриті площі - 70,3 га, болота - 10,9 га, інші угіддя - 5,7 га.

3. Стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації (67900 Одеська область смт Красні Окни, вул. Комарова 2, ) на користь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32, ) судовий збір у сумі 689 грн. судового збору.

4. Стягнути з Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області (67920 Одеська обл., Красноокнянський р-н, с. Федосіївка, ), на користь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32, ) судовий збір у сумі 689 грн. судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09 березня 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова