ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2016 Справа № 905/2555/15

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Сажневої М.В., суддів Паляниці Ю.О., Філімонової О.Ю.,

розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини»
до Державного підприємства «Селидіввугілля»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1) ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Селидовому Донецької області, 2) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України
простягнення 12921689,24 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_2 - представник за довіреністю
від відповідачаОСОБА_3 - представник за довіреністю
від третьої особи-1не зявились
від третьої особи-2не зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини» до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості у розмірі 12666280,00грн, 3% річних у розмірі 157872,51 грн інфляційних втрат у розмірі 97536,73 грн.

Ухвалами суду від 26.10.2015 та 18.11.2015 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.12.2015 задоволено клопотання відповідача про участь в судових засіданнях з розгляду справи № 905/2555/15 в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 22.12.2015 відкладено розгляд справи для формування колегіального складу суду для розгляду даної справи.

За результатом автоматичного визначення складу колегії суддів справу №905/2555/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий), ОСОБА_5, ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 щодо здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару згідно видаткових накладних №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, а також нараховані на неї інфляційні втрати та 3% річних.

15.01.2016 від позивача до суду надійшла заява про зміну підстав позову. В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що обовязок оплати поставленого товару у відповідача виник на підставі видаткових накладних №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012 , згідно яких відповідач отримав товар, у звязку з чим у позивача виник зустрічний обовязок з оплати отриманого товару.

Судом зясовувались у позивача підстави позову, оскільки за накладними №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012 поставлявся товар, що визначений у Специфікаціях до Договору №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, а у довіреностях на отримання товару і рахунках-фактурах міститься посилання на Договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

26.01.2016 позивачем подано до суду письмові пояснення до заяви про зміну підстав позову. У вказаних поясненнях позивач зазначає, що за наслідками відкритих торгів, які відбулись 15.11.2012, між сторонами було підписано договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, з метою виконання вказаного договору позивач здійснив поставку гірничошахтного устаткування відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012 та довіреностями відповідача на отримання товару, відповідач за отриманий товар розрахунки не здійснив. На думку позивача, оскільки в процесі виконання договору стало відомо, що відповідачем не додержано умов договору в частині строку дії договору і це дає підстави вважати договір таким, що не набрав чинності, а товар поставлений за видатковими накладними прийнято відповідачем та введено в експлуатацію, позивач вважає, що у відповідача виникло зобовязання з оплати отриманого за накладними товару.

Відповідач заперечує проти вказаної заяви та вважає, що фактично різниця між підставами позовної заяви та підставами заяви про зміну підстав позову відсутня.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява про зміну підстав позову судом прийнята та долучена до матеріалів справи.

При цьому суд відзначає, що підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

Таким чином, в даній справі підставою позовних вимог є факт поставки товару, і до предмету доказування входить як доказування факту укладення сторонами договору, так і факту здійснення поставки у певній кількості по певній ціні.

Позивач в позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та письмових поясненнях посилається як на обставини своїх вимог на факт здійснення поставки відповідачу певної кількості товару на певну суму, що в тому числі ним підтверджувалось посиланням на договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, дані видаткових накладних №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012, рахунків-фактур, довіреностей на отримання товару.

Суд зясував, що в обґрунтування позовних вимог, зазначених у заяві про зміну підстав позову та письмових поясненнях, покладені одні і ті ж самі обставини та докази, які були подані разом з позовною заявою. А заява про зміну підстав позову зводиться тільки до того, що позивач не вказує, на те, що між сторонами було підписано договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, хоча в письмових поясненнях до вказаної заяви позивач зазначає, що поставку товару за накладними №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012 було здійснено з метою виконання договору №Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

За таких обставин, підставами позову в даному випадку є первинні бухгалтерські документи, до яких відносяться накладні №2817012К від 28.12.2012, №286312К від 28.12.2012, №286412К від 28.12.2012, №286512 від 28.12.2012, рахунки-фактури, довіреності на отримання товару, а також договір № Т1/123-41-12П від 04.12.2012, як фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що фактично підстави позову зазначені у заяві про зміну підстав позову та письмових поясненнях до неї фактично дублюють підстави позову визначені у позовній заяві.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в межах заяви про зміну підстав позову, письмових пояснень і позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідач проти позову заперечує та вважає, що договір № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 фактично не набув чинності, а позивач в порушення умов договору поставив товар без отримання 100% передплати. Відповідач зазначає, що постачання товару за вказаним договором повинно здійснюватись на умовах оплати товару до постачання, а позивач в односторонньому порядку здійснив поставку всупереч умов договору, що позбавило відповідача можливості виконати вимоги в частині оплати товару. Також відповідач вказує, що ним не була отримана вимога позивача про здійснення оплати поставленого товару.

Третя особа-1 у письмових поясненнях, які надійшли до суду 10.11.2015, зазначає, що Державне підприємство «Селидіввугілля» включено до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів державного бюджету як одержувач бюджетних коштів, головним розпорядником якого є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. Також третя особа-1 у письмових поясненнях, які надійшли до суду 07.12.2015 та 18.01.2016, повідомила, що 28.12.2012 ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області було зареєстровано та взято на облік бюджетне зобовязання Державного підприємства «Селидіввугілля» за договором №Т1/123-41-12П від 04.12.2012. Крім того, третя особа-1 зазначає, що не оплачені в кінці бюджетного періоду бюджетні фінансові зобовязання одержувачів бюджетних коштів знімаються з обліку органами Казначейства, а станом на даний час в ОСОБА_1 не обліковується бюджетна заборгованість за Державним підприємством «Селидіввугілля».

18.01.2016 та 19.02.2016 до суду від ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Селидовому Донецької області надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Вказані клопотання судом задоволено.

Третя особа-2 у письмових поясненнях зазначає, що відповідно до плану бюджетних асигнувань на 2012 рік кошторис ДП «Селидіввугілля» за бюджетною програмою КПКВК 1101200 «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання» КЕКВ 2410 склав 506790,9 тис. грн, фактично було профінансовано всього - 330685,7 тис. грн, недофінансування за 2012 рік 176105,2 тис.грн. Договори на виконання бюджетних програм укладаються безпосередньо одержувачем бюджетних коштів та використовуються бюджетні кошти підприємством відповідно до затверджених планів використання.

21.12.2015 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 905/2555/15 до вирішення господарським судом Донецької області справи №905/3401/15 про розірвання договору № Т1/123-41-12П від 04.12.2012, укладеного між позивачем та відповідачем. В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем зазначено, що договір, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість, відповідач просить розірвати в судовому порядку, у звязку з істотним порушенням постачальником умов договору.

В судовому засіданні 22.02.2016 представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивач заперечує проти вказаного клопотання.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження по справі. Зупинення провадження по справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у даній справі.

Як розяснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши підстави, з яких відповідач просить розірвати договір № Т1/123-41-12П від 04.12.2012, укладений між позивачем та відповідачем, в межах справи №905/3401/15, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи по суті, у звязку з чим в судовому засіданні 22.02.2016 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

22.02.2016 від відповідача до суду надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Судом відмовлено у задоволені вказаного клопотання відповідача, оскільки ухвалою суду від 08.12.2015 уже було задоволено клопотання відповідача про участь в судових засіданнях з розгляду справи № 905/2555/15 в режимі відеоконференції та судове засідання 22.02.2016 проводиться в режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В:

04.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Селидіввугілля» (покупець, відповідач) підписано договір постачання № Т1/123-41-12П, укладений на підставі конкурсних торгів, проведених 15.11.2012 «Обладнання для проведення технічного переоснащення прохідницьких вибоїв по ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікаціях, а покупець прийняти та оплатити такий товар за наявності затверджених та отриманих відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару, кількість товару за договором:

специфікація №1 (лот №2) трансформаторна підстанція КТПВ 630/6 3 одиниці;

автоматичний вимикач АВ 250/400 2 одиниці;

специфікація №2 (лот №3) буронавантажувальна машина БПР 1 одиниця;

специфікація №3 (лот №4) пускачі 19 одиниць;

специфікація №4 (лот №6) конвеєр стрічковий 1ЛТ-800Д (700м) 2 одиниці.

Сторонами підписані та скріплені печатками Специфікації №№ 1, 3, 4 до Договору № Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Договору становить 18848490,00 грн (по лоту №2 1235000,00 грн з ПДВ; по лоту №3 4600000,00 грн з ПДВ; по лоту №4 883490,00 грн з ПДВ; по лоту №6 12130000,00 грн з ПДВ), у тому числі податок на додану вартість 3 141 415,00 грн.

Згідно з п. 5.1 Договору постачання узгодженої партії товару здійснюється протягом 90 календарних днів, з моменту надходження на рахунок постачальника 100% передплати, але не пізніше 31.12.2012. Постачання партії товару здійснюється за умови повної оплати вартості партії товару до моменту постачання.

Відповідно до п. 10.1 Договору даний Договір набуває чинності з дати затвердження і надходження відповідних бюджетних асигнувань та отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006 № 1404 та підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012, а в частині виконання зобовязання до повного і належного виконання.

Відповідач вважає, що Договір фактично не набув чинності, оскільки не було дотримано всіх умов, визначених п. 10.1 Договору для набуття ним чинності, а саме: не було затвердження і надходження відповідних бюджетних асигнувань та отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006 № 1404.

Суд не погоджується з вказаним твердженням відповідача та відхиляє його з огляду наступне.

Дослідивши зміст п. 10.1 Договору суд прийшов до висновку, що пунктом 10.1 Договору визначено 4 умови, за настання яких Договір набуває чинності: 1) затвердження відповідних бюджетних асигнувань, 2) надходження відповідних бюджетних асигнувань, 3) отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006 № 1404, 4) підписання Договору обома сторонами.

Щодо першої умови про затвердження відповідних бюджетних асигнувань, судом встановлено наступне.

На виконання вимог ухвал суду сторонами надано до матеріалів справи документацію конкурсних торгів, яка передувала укладенню договору № Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

Як вбачається з наданої документації конкурсних торгів замовником торгів є ДП «Селидіввугілля», головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, джерело фінансування кошти Державного бюджету України.

Ухвалами суду від 18.11.2015 та від 08.12.2015 витребувано від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України документально підтверджені письмові пояснення щодо затвердження та отримання ДП «Селідіввугілля» відповідних бюджетних асигнувань за договором № Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України у письмових поясненнях повідомило, що Міненерговугілля України, як головний розпорядник бюджетних коштів застосовує програмно-цільовий метод; у межах виділених бюджетних призначень у 2012 році головний розпорядник бюджетних коштів спрямував бюджетні асигнування ДП «Селидіввугілля» за бюджетною програмою КПКВК 1101200 «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання» КЕКВ 2410 у розмірі 506790,9 тис. грн, фактично було профінансовано всього - 330685,7 тис. грн, недофінансування за 2012 рік 176105,2 тис.грн. Договори на виконання бюджетних програм укладаються безпосередньо одержувачем бюджетних коштів та використовуються бюджетні кошти підприємством відповідно до затверджених планів використання.

Також до пояснень Міністерством енергетики та вугільної промисловості України додано затверджені зміни до плану бюджетних асигнувань із загального фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 1101200 «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання» на 2012 рік, у тому числі щодо ДП «Селидіввугілля».

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про виконання Державного бюджету України на 2012 рік» №240 від 17.04.2012 (з наступними змінами) затверджені обсяги асигнувань Державного бюджету України на 2012 рік за бюджетними програмами (у тому числі за бюджетною програмою КПКВК 1101200) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» зі змінами, розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.2012 №641 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету та передачу деяких бюджетних призначень, передбачених у 2012 році Міністерству фінансів» (зі змінами), розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.03.2012 №177 «ОСОБА_2 питання використання у 2012 році державних капітальних видатків».

Пунктом 5 вказаного наказу визначено: керівникам підприємств - одержувачам бюджетних коштів підготувати плани використання бюджетних коштів за відповідними бюджетними програмами та надати копії затверджених планів Департаменту економіки і фінансів.

27.12 2012 ДП «Селидіввугілля» складено довідку про зміни до плану використання бюджетних коштів на 2012 рік, за якою збільшено видатки за бюджетною програмою КПКВК 1101200 «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання» на 176105200,00 грн. Вказана довідка затверджена Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та скріплена печаткою, а також зареєстрована і взята на облік у Казначействі.

Таким чином, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України затверджувались та надавались ДП «Селидіввугілля» бюджетні асигнування шляхом затвердження відповідної бюджетної програми, якою в даному випадку є бюджетна програма КПКВК 1101200 «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання», а одержувач бюджетних асигнувань (ДП «Селидіввугілля») в межах та на виконання такої програми самостійно укладає договори, використовуючи бюджетні кошти відповідно до затверджених планів використання.

Оскільки головним розпорядником бюджетних коштів була затверджена відповідна бюджетна програма, відповідач відповідно до затверджених планів використання бюджетних коштів провір відкриті торги по закупівлі Обладнання для проведення технічного переоснащення прохідницьких вибоїв по ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», за наслідками яких між позивачем та відповідачем підписано Договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що така умова Договору, як затвердження відповідних бюджетних асигнувань, є виконаною.

Щодо умови п. 10.1 Договору про набуття чинності договором також з дати находження відповідних бюджетних асигнувань, то суд відзначає,наступне.

Вказана умова в розумінні статей 251 та 252 Цивільного кодексу України не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обовязків щодо визначення дати набрання чинності Договором.

Таким чином, зазначена умова договору не є підставою вважати Договір таким, що не набрав чинності або набрання чинності яким залежить від надходження бюджетних асигнувань.

Також необхідною умовою набуття чинності Договором є отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006 № 1404.

Постановою Кабінету міністрів України «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» №1404 від 09.10.2006 (в редакції чинній станом на дату підписання договору) погоджено, що у договорах про закупівлю товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти замовники можуть передбачати відповідно до належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів попередню оплату.

Відповідач звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з листом № 18/2972 від 28.12.2012, в якому просив надати дозвіл передбачити у договорах із закупівлі гірничошахтного обладнання та послуг за реновації гірничошахтного обладнання (у тому числі у договорі з ТОВ «Компанія «Гірничі машини» на суму 12666280,00 грн) 100% попередню оплату.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом № 2/34-4504 від 28.12.2012 надало дозвіл на передбачення попередньої оплати в договорах на закупівлю обладнання для комплектації лав, оснащення прохідницькиї вибоїв, закупівлі робіт з реновації гірничошахтного обладання за бюджетною програмою «Державна підтримка будівництва вугле- та торфодобувних підприємств, технічне переоснащення зазначених підприємств, у тому числі через механізм здешевлення та погашення кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання кредитів, а також виконання програми реновації гірничошахтного обладнання» відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» №1404 від 09.10.2006.

Зазначене свідчить про виконання умови Договору щодо отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно Постанови КМУ від 09.10.2006 № 1404.

Договір №Т1/123-41-12П від 04.12.2012 підписано з боку позивача директором ОСОБА_7А, з боку відповідача заступником директора по закупівлям та договірній роботі ОСОБА_8В на підставі доручення №1/42 від 03.01.2012, скріплено печатками позивача та відповідача.

Сторони не заперечують проти підписання Договору уповноваженими особами і скріплення печатками.

З урахуванням наведеного, оскільки Договір № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 підписано сторонами і скріплено печатками, були затверджені відповідні бюджетні асигнування, отримано рішення головного розпорядника бюджетних коштів щодо можливості передбачення у Договорі попередньої оплати, бюджетне зобовязання ДП «Селидіввугілля» за Договором № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 зареєстровано і взято на облік у Казначействі 28.12.2012, суд прийшов до висновку, що згідно з умовами п. 10.1 Договору вказаний Договір набув чинності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічне положення закріплено в ст. 180 Господарського кодексу України.

Як свідчать умови Договору № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 та не заперечується сторонами, сторони при підписанні Договору досягли згоди щодо всіх істотних умов Договору, що визначені чинним законодавством та документацією конкурсних торгів, а саме: предмет договору (розділ 1), кількість товарів та вимоги щодо їх якості (розділи 1, 2), порядок здійснення оплати (розділ 4), сума договору (розділ 3), термін постачання товарів, умови постачання товару, місце поставки товарів (п.п. 5.1 - 5.4), строк дії договору (розділ 10), права та обовязки сторін (розділ 6), зазначення умови щодо можливості зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків (п. 1.4), відповідальність сторін згідно чинного законодавства (розділ 7).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2012 позивач поставив відповідачу товар, обумовлений Договором на загальну суму 12666280,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними №2817012К від 28.12.2012 на суму 12130000,00 грн, №286312К від 28.12.2012 на суму 55000,00 грн, №286412К від 28.12.2012 на суму 376280,00 грн та №286512 від 28.12.2012 на суму 105000,00 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених накладних скріпленим печаткою підприємства та довіреностями відповідача на отримання товару від позивача, в яких міститься посилання, що довіреності видані на отримання товарно-матеріальних цінностей за Договором №Т1/123-41-12П від 04.12.2012.

В судових засіданнях представник відповідача підтвердив отримання відповідачем товару від позивача за вказаними накладними.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Договір № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 є договором поставки, який передбачає закупівлю товару за державні кошти, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за узгоджену партію товару здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у вигляді 100% передплати, яка здійснюється покупцем після затвердження і надходження відповідних бюджетних асигнувань та отримання відповідного рішення головного розпорядника бюджетних коштів згідно з Постановою КМУ від 09.10.2006 №1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти».

Умовами Договору також передбачений обовязок позивача здійснити поставку товару за договором не пізніше 31.12.2012 (п. 5.1 Договору).

Як свідчать матеріали справи, позивачем було здійснено поставку товару за видатковими накладними: №2817012К, №286312К, №286412К, №286512 від 28.12.2012 на загальну суму 12666280,00 грн без отримання 100% попередньої оплати, а відповідачем отримано вказаний товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання. При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту (ч.ч. 1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Отже, внаслідок приписів закону про зустрічне виконання зобовязань та ст. 692 Цивільного кодексу України обовязок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за видатковими накладними: №2817012К, №286312К, №286412К, №286512 від 28.12.2012 на загальну суму 12666280,00 грн виник з дати отримання товару видатковими накладними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі № 904/4451/13 та постанові Вищого господарського суду України від 17.06.2014 у справі № 904/4451/13.

У звязку з викладеним, посилання відповідача на те, що позивач неправомірно здійснив поставку товару без отримання 100% попередньої оплати, судом не приймається.

Крім того, за умовами п. 6.4.2 Договору постачальник має право на дострокову поставку товару за письмовим погодженням з покупцем.

Відповідачем були виписані довіреності на отримання товару від позивача на отримання товарно-матеріальних цінностей за Договором №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, що свідчить про наявність письмового погодження на дострокову поставку товару.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору відповідач товар, отриманий за накладними 28.12.2012, не оплатив, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 12666280,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

З метою досудового врегулювання спору 16.04.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 15.04.2015 про сплату вартості поставленого обладнання в сумі 12666280,00грн (належним чином засвідчені копії фіскального чеку поштової установи №6700 від 16.04.2015 та опису вкладення у цінний лист від 16.04.2015 містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з листа Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» №303/06-925 від 13.10.2015 рекомендований лист №242 адресований ДП «Селидіввугілля» 22.04.2015 вручено уповноваженій особі на отримання пошти.

Як свідчать матеріали справи, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином станом на час розгляду справи у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість у розмірі 12666280,00 грн

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Щодо посилання відповідача та третіх осіб на те, що не оплачені в кінці бюджетного періоду бюджетні зобовязання та бюджетні фінансові зобовязання одержувачів бюджетних коштів знімаються з обліку органами Казначейства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов'язання щодо видатків бюджету або надання кредитів з бюджету відповідно до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету, плану надання кредитів із загального фонду бюджету та плану спеціального фонду виходячи з потреби у забезпеченні здійснення пріоритетних заходів та з урахуванням платежів, необхідних для погашення зобов'язань минулих періодів, узятих на облік органами Казначейства, якщо інше не передбачено законодавством; обсяг бюджетних зобов'язань, узятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов'язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобов'язаннями у поточному році.

Таким чином, законодавством України передбачено, що зобовязання минулих періодів повинні здійснюватися в першу чергу, вони мають пріоритетне значення.

Згідно з п. 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства.

Бюджетні зобов'язання та бюджетні фінансові зобов'язання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства в бухгалтерському обліку виконання бюджетів та відображаються у звітності про виконання бюджетів.

У відповідності з ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

Відповідно до п. 2.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України від 02.03.2012 №309 у міру прийняття рішень розпорядником бюджетних коштів про оплату бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань, які були зареєстровані в органах Казначейства та залишились не оплаченими на кінець минулого бюджетного періоду, органами Казначейства такі зобов'язання відображаються в обліку у поточному бюджетному періоді на підставі поданого розпорядником бюджетних коштів Реєстру та/або Реєстру фінансових зобов'язань і відповідних підтвердних документів.

Бюджетні фінансові зобов'язання за загальним фондом, які залишились не оплаченими на кінець минулого бюджетного періоду (бюджетна кредиторська заборгованість) та обліковуються органами Казначейства за бюджетними програмами, за якими відсутні бюджетні асигнування або обсяг бюджетної кредиторської заборгованості перевищує бюджетні асигнування відповідно до встановлених законом про Державний бюджет України на поточний бюджетний період та/або переданих в установленому порядку бюджетних призначень, відображаються в обліку органами Казначейства у поточному бюджетному періоді після прийняття рішення головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом) щодо визначення бюджетної програми за загальним та/або спеціальним фондами, в межах бюджетних асигнувань якої будуть оплачені бюджетні фінансові зобов'язання, на підставі поданого розпорядником бюджетних коштів Реєстру та/або Реєстру фінансових зобов'язань і відповідних підтвердних документів.

Бюджетне зобовязання щодо оплати поставки по Договору постачання № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 виникло у 2012 році, оскільки поставка у повному обсязі була здійснена у грудні 2012 року.

Відповідно до положень Бюджетного кодексу України відповідач у грудні 2012 року прийняв до сплати та зареєстрував в ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області фінансове зобовязання Державного підприємства «Селидіввугілля» за договором №Т1/123-41-12П від 04.12.2012, а Казначейством взято на облік вказане зобовязання, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області та відміткою Казначейства на вказаному Договорі.

Доказів надання документів для перереєстрації заборгованості в 2013, 2014, 2015 роках та відповідне повернення цих документів у звязку з відсутністю фінансування, відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором № Т1/123-41-12П від 04.12.2012 і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі органів Казначейства України.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування та на зняття з обліку спірного зобовязання органами казначейства не звільняє відповідача від виконання зобовязань щодо оплати за отриманий товар, тому до уваги судом не приймається.

Крім того, судова колегія враховує практику Європейського Суду з прав людини, викладену в рішенні у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, яким встановлено, що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 12666280,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, нараховані на суму заборгованості за період з 30.04.2015 по 29.09.2015, у розмірі 157872,51 грн та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за період з травня по серпень 2015 року, у розмірі 97536,73 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних в межах періоду визначеного позивачем, їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань позивача про зміну (збільшення) розміру позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 157872,51 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд визнає його вірним, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 97536,73 грн також підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (85400, Донецька обл., м.Селидове, вул. К. Маркса, 41, ідентифікаційний код 33426253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гірничі машини» (83047, м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1, ідентифікаційний код 30202875) основний борг у розмірі 12666280 (дванадцять мільйонів шістсот шістдесят шість тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 157872 (сто пятдесят сім тисяч вісімсот сімдесят дві) грн 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 97536 (девяносто сім тисяч пятсот тридцять шість) грн 73 коп. та судовий збір у розмірі 182700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.02.2016

Головуючий суддя М.В. Сажнева

Суддя Ю.О.Паляниця

Суддя О.Ю. Філімонова