КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа№ 910/33/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 - директор

Гангана В.Г. - на підставі договору

від відповідача Клочко С.В. - дов. б/н від 24.10.2014 р.

Понежі Д.Д. - дов. б/н від 24.10.2014 р.

Ткаченка О.О. - дов. б/н від 24.10.2014 р.

від третьої особи-1 ОСОБА_7 - особисто

ОСОБА_8 - на підставі договору

від третьої особи-2 не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного виробничого підприємства

«Будремсервіс»

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.03.2015 р. (суддя Цюкало Ю.В.)

у справі №910/33/15-г

за позовом Державного виробничого підприємства «Будремсервіс»

(далі - ДВП «Будремсервіс»)

до Українсько-американського страхового товариства з додатковою

відповідальністю «Росток» (далі - УА СТДВ «Росток»)

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7.)

2) Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація

(далі - Голосіївська райдержадміністрація)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/33/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято за неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, судом неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи й неправильного вирішення спору. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не досліджено й не встановлено фактичного займання відповідачем частини приміщення, натомість помилково встановлено, що відповідач цим приміщенням не користується, відтак у нього відсутні підстави для відшкодування збитків за несплату житлово-комунальних послуг тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/33/15-г за апеляційною скаргою ДВП «Будремсервіс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді: Мальченко А.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р. апеляційну скаргу ДВП «Будремсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/33/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 28.07.2015 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Сухового В.Г. на лікарняному, на підставі розпорядження виконуючого обов'язки керівника апарату від 28.07.2015 р. №09-52/1029/15 проведено повторний автоматизований розподіл справи №910/33/15-г, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р., з огляду на перебування судді Синиці О.Ф. та Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гончаров С.А., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 16.09.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р., у зв'язку з виходом судді Синиці О.Ф. з відпустки, враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду, в судових засіданнях 16.09.2015 р. та 21.09.2015 р. оголошувалася перерва на підставі ст. 77 ГПК України до 21.09.2015 р. та 30.09.2015 р. відповідно.

З огляду на перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, 30.09.2015 р. судове засідання не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 р. розгляд справи №910/33/15-г призначено на 20.10.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 та Голосіївську райдержадміністрацію, розгляд справи відкладено на 11.11.2015 року.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 р. та від 25.11.2015 р. розгляд справи №910/33/15-г відкладався.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, на підставі розпорядження виконуючого обов'язки керівника апарату від 10.12.2015 р. №09-52/1437/15 проведено повторний автоматизований розподіл справи №910/33/15-г, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 р. апеляційну скаргу ДВП «Будремсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/33/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 12.01.2016 р., проте через перебування головуючого судді Дикунської С.Я. на лікарняному 12.01.2016 р. розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. розгляд справи №910/33/15-г призначено на 09.02.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. продовжено розгляд справи №910/33/15-г на п'ятнадцять днів, з огляду на нез'явлення в судове засідання представників третьої особи-2, клопотання представників відповідача розгляд справи відкладено на 23.02.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, 23.02.2016 р. системою автоматичного розподілу проведено заміну судді Коршун Н.М. й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 р. апеляційну скаргу ДВП «Будремсервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/33/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суду, через неявку в судове засідання представників третьої особи-2, враховуючи зміни у складі суду апеляційної інстанції, з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору відкладено розгляд справи на 03.03.2016 року.

В судове засідання з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-1, представник третьої особи-2 не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належно, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, натомість у поданих суду апеляційної інстанції поясненнях по суті спору просив розглядати справу без його участі. Представники присутніх в судовому засіданні учасників судового процесу проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи-2 не заперечували.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення Голосіївську райдержадміністрацію про дату, час та місце розгляду справи, неявка її представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції третьою особою-1 було подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальний страховий поліс»; Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Авіва»; Київську міську раду; ОСОБА_9; Житлово-експлуатаційну контору ЖЕК 203 Управління житлово-комунального господарства Київської міської державної адміністрації.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на підставі ст. 27 ГПК України можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Розглянувши подані третьою особою-1 клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення суду у даній справі не вплине на права і обов'язки цих осіб, відтак відмовив в задоволенні таких клопотань за безпідставністю.

Крім цього, третьою особою-1 подано клопотання: про зобов'язання позивача надати розрахунок позову з дотриманням вимог ст. 257 ЦК України; про призначення експертизи розміру загальної площі будинку; про дослідження обставин відсутності товарної продукції у спосіб проведення експертизи; про залучення спеціаліста з математичних розрахунків розмірів збитків за вимогами позивача тощо. Оскільки дійсної потреби у проведенні заявлених третьою особою-1 експертиз та залучення спеціаліста з математичних розрахунків тощо немає, клопотання задоволенню не підлягають.

В свою чергу клопотання третьої особи-1 про приєднання до матеріалів справи розписки ДВП «Будремсервіс» та акту від 19.05.1995 р. про передання позивачу першого поверху будинку по АДРЕСА_1/ АДРЕСА_2/ на баланс ЖЕК 203 апеляційний господарський суд задовольнив та згадані документи долучив до матеріалів справи.

Представники позивача (апелянта) в судовому засіданні доводи скарги підтримали, просили її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третя особа-1 зі своїм представником доводи скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ДВП «Будремсервіс» до УА СТДВ «Росток» про стягнення 30 750,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовано завданням відповідачем збитків позивачу через несплату витрат на житлово-комунальні послуги. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що він являється балансоутримувачем адміністративного будинку по АДРЕСА_1, постачальником теплової енергії до цього приміщення, з 2005 року не сплачуючи коштів за опалення частину цього приміщення займає УА СТДВ «Росток» тощо, відтак позивач на підставі ст.ст. 174, 224, 225 ГК України просив стягнути з відповідача 30 750,02 грн. нанесених йому збитків.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог й відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, місцевим судом встановлено, що між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та позивачем було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді до адміністративного будинку по АДРЕСА_1, одночасно судом встановлено, що між відповідачем і ОСОБА_10 було укладено договір про надання поштової адреси, яким відповідачу надано право користування поштовою скринькою за цією адресою. Оскільки доказів користування відповідачем приміщенням за цією адресою позивачем не надано, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту користування відповідачем частини будинку за вищезгаданою адресою, вважав позов поданим до неналежного відповідача, адже позивачем не доведено порушення відповідачем його прав тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, 01.07.2001 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та ДВП «Будремсервіс» було укладено договір №8021042 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами п. 1.1 якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на передбачених договором умовах.

У відповідності до п. 2.3.16 договору №8021042 від 01.07.2001 р. позивач зобов'язався безперебійно забезпечувати тепловою енергією власні системи теплопостачання, а також системи інших підприємств, організацій та установ, приєднаних до теплового обладнання позивача.

Згідно довідки №13 від 04.02.2008 р. про розмежування загальної площі адміністративного будинку по АДРЕСА_1 між співвласниками, станом на 01.02.2008 року частина площі будинку, а саме, 277,9 кв. м. належить ОСОБА_10

Місцевим судом встановлено, що 12.01.2001 р. між ОСОБА_10 (власником) та Українсько-американським товариством з додатковою відповідальністю «РСТ» (перейменовано в УА СТДВ «Росток») (адресантом), було укладено договір про надання поштової адреси, за умовами п.п. 1.1 1.2 якого власник надає, а адресант бере в тимчасове користування поштову скриньку за адресою : будинок АДРЕСА_1 для ведення листування в господарській діяльності та для використання адреси в органах державної реєстрації. Термін користування встановлено з 12 січня 2001 року по 12 січня 2021 року.

Згаданий договір про надання поштової адреси від 12.01.2001 р. у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним, отже є належним чином укладеним та обов'язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона на підставі ст. 33 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач посилався на те, що адресою реєстрації відповідача є : АДРЕСА_1, а згідно акту обстеження №7-06/757 від 26.06.2014 р. частиною будинку площею 277,9 кв. м., що належить ОСОБА_10, користується відповідач тощо, проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту користування відповідачем вищезазначеної частини будинку.

Реєстрація відповідача за згаданою адресою не підтверджує факту користування останнім житлово-комунальними послугами за цією адресою, тим більше що в матеріалах справи наявний договір про надання поштової адреси відповідачу. Таким чином. суд першої інстанції правомірно вказав, що позов подано до неналежного відповідача, таким має бути власник частини будинку площею 277,9 кв. м. за адресою АДРЕСА_1.

Крім цього, позивач в позовній заяві як на підставу позову посилався на приписи ст.ст. 174, 224, 225 ГК України.

Так, згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

З вищенаведеними нормами кореспондуються й положення ст. 22 ЦК України, згідно яких особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. Отже, для відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Слід також довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку із відшкодування збитків.

На підставі поданих сторонами доказів, вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем його прав, тому в діях відповідача немає вини щодо заподіяння збитків позивачу, заявлені до стягнення грошові кошти в сумі 30 750,02 грн. не є збитками в розумінні ст. 224 ГК України, відтак в задоволенні позову слід відмовити й з цих підстав.

Доводи скаржника про те, що оскаржене рішення прийнято за неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, за неправильного та неповного дослідження доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи й неправильного вирішення спору, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Стосовно поданої ОСОБА_7 заяви про застосування строків позовної давності апеляційний господарський суд вважає ії безпідставною, а тому відмовив у її задоволенні.

Так, в суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції. Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, ч. 4 ст. 27 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Крім цього, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 вищезгаданої Постанови).

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного виробничого підприємства «Будремсервіс» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. у справі №910/33/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/33/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова