номер провадження справи 35/161/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 Справа № 908/6181/15

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 01/02-17/00060 від 05.01.16, головний спеціаліст відділу з питань цивільно-правових відносин управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства Запорізької міської ради;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 19-01 від 19.01.16р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Спеценерго, м. Запоріжжя

про стягнення 45032, 70 грн.

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015р. до господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулась Запорізька міська рада до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Спеценерго про стягнення 45 032, 70 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 28.01.2008р. Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Запорізькій області надано дозвіл №27 на виконання робіт на обєкт будівництва Реконструкція адміністративної будівлі за адресою: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов,5. Замовником, який мав намір щодо забудови земельної ділянки, є ТОВ Виробничо - комерційна фірма Спеценерго. 12.03.2011р. набрав чинності ОСОБА_1 України Про регулювання містобудівної діяльності ч.8, ст. 37, яким, встановлено, що замовник зобовязаний протягом семи календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до частини пятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної міської ради, місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням обєкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

Таким чином, з набуттям чинності Закону України Про регулювання містобудівної діяльності у замовників виник обовязок письмово поінформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок виконання будівельних робіт, укласти договір про пайову участь та сплатити кошти пайової участі введення обєкту будівництва в експлуатацію.

ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго не повідомило виконавчий комітет Запорізької міської ради про виконання будівельних робіт на обєкті будівництва, не звернулось у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь та не перерахувало кошти пайової участі до бюджету міста Запоріжжя.

Внаслідок невиконання відповідачем встановленого законом обовязку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальній громаді м. Запоріжжя останнім завдано збитки.

29.07.2015р. Запорізька міська рада, в інтересах територіальної громади м. Запоріжжя, звернулась до відповідача з вимогою відшкодування збитків у розмірі внеску пайової участі вих. № 01/02-21/02459. До вимоги додано розрахунок та обґрунтування збитків, а також встановлено строк виконання, а саме двадцятиденний термін з дня отримання даної вимоги.

Відповідач 14.08.2015р. отримав вимогу, однак у встановлений строк її не виконав. Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 45032, 70 грн. та сплачену суму судового збору.

21.12.2015р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 22.12.2015р. судом порушено провадження у справі № 908/6181/15 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/161/15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 26.01.2016р. о/об 12 год. 30 хв.

21.01.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що Запорізької міською радою надано копії всіх наявних листів, що надсилалися на адресу відповідача. Також, представник позивача надав до суду клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання.

25.01.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вимоги позивача, викладені у позовні заяві, не відповідають вимогам законодавства, а тому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що ТОВ ФВК Спеценерго виконання реконструкції будівлі розпочато 01.02.2008року, тоді як ОСОБА_1 України Про регулювання містобудівної діяльності набрав чинності 12.03.2011р., а рішення Запорізької міської ради №77 прийнято 24.12.2012р.

Згідно приписів Основного Закону та ст.5 Цивільного кодексу України, оскільки реконструкція відповідачем була розпочата задовго до прийняття Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та рішення Запорізької міської ради №77, зазначені нормативно-правові акти не застосовуються до прав та обовязків відповідача, які виникли до моменту набрання ними чинності. Таким чином, за наведених у позовній заяві підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також, позивачем не надано обґрунтування розміру збитків та визначення правового походження зазначених збитків, складу збитків та інших умов, передбачених главою 25 ГК України, зокрема ч.2 ст. 224, ст. 225, зазначеного кодексу. Між позивачем та відповідачем договір про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя не укладався, отже між сторонами по справі відсутні цивільні права та обовязки, зокрема обовязок відповідача сплатити до бюджету міста грошові кошти. Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судове засідання 26.01.2016р. представник позивача не зявився, проте 25.01.2016р. подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначає, що представництво інтересів доручено ОСОБА_3. ОСОБА_3 26.01.2016р. не має можливості прибути в судове засідання господарського Запорізької області по справі №908/6181/1 у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Просить суд відкласти розгляд справи №908/6181/15 в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України.

Ухвалою від 26.01.2016р. в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено, розгляд справи відкладено в звязку з неявкою в судове засідання представника позивача на 09.02.2016р.

08.02.2016р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що перерахування замовником, до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обовязковим в силу Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та не повязано із наявністю договору про пайову участь. Також позивач зазначає, що оскільки відповідач не повідомив про реєстрацію дозволу на виконання будівельних робіт на обєкті будівництва та не звернувся до міського голови щодо укладення договору про пайову участь, то позивач не знав та не міг знати про виконання будівельних робіт, а отже був позбавлений можливості вчинити заходи щодо укладання договору про пайову участь до вводу обєкта в експлуатацію. Крім того, позивач вважає, що в діях ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго наявний склад цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення збитків. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні, відкритому 09.02.2016р. була оголошена перерва до 15 год. 30 хв. 22.02.2016р.

19.02.2016р. через канцелярію господарського суду від представника відповідача надійшли пояснення, в яких останній наполягає, що нормативно - правові акти не можуть застосовуватися до прав та обовязків відповідача, які виникли до моменту набрання ними чинності. Також відповідач зазначає, що право на отримання грошових коштів у вигляді пайової участі у розвитку інфраструктури території у позивача виникає на підставі відповідного договору, в якому, зокрема, визначається величина такої пайової участі. Оскільки такий договір відсутній, відповідач вважає, що у сторін не виникає прав та обовязків, повязаних з виконанням такого договору та виключає можливість застосування до них положень ст. 22, 612, 623 Цивільного кодексу України щодо відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

22.02.2016р. через канцелярію господарського суду від представника позивача надійшли пояснення в яких останній зазначає, що оскільки відповідач не отримував містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, Запорізька міська рада не могла знати про початок виконання будівельних робіт.

Після закінчення перерви, оголошеної в судовому засіданні 09.02.2016р. розгляд справи було продовжено 22.02.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 45032, 70 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 1218 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглядалася із застосування засобів технічної фіксації судового процесу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 22.02.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 28.01.2008р. Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Запорізькій області на виконання робіт на обєкті будівництва Реконструкція адміністративної будівлі за адресою: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов,5 ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго виданий дозвіл № 27.

Статтею 27-1 Закону України Про планування і забудову територій, чинного на момент отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт, передбачено, що замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягала у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

12.03.2011р. набрав чинності ОСОБА_1 України Про регулювання містобудівної діяльності, в звязку з чим ОСОБА_1 України Про планування і забудову територій визнано таким, що втратив чинність.

Частиною 8 ст. 37 Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції від 17.02.2011р.) встановлено, що змовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до частини п'ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

Частиною 1 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності якою передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності).

24.12.2012р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (далі Порядок)

Пунктом 3.3 зазначеного Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (п. 3.6)

20.05.2013р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Позивач вважає, що з набуттям чинності Закону України Про регулювання містобудівної діяльності у ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго виник обовязок письмово проінформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок виконання будівельних робіт, укласти договір про пайову участь та сплатити кошти пайової участі до введення обєкту в експлуатацію.

Пунктом 7.1 Порядку залучення коштів пайової участі, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. № 40 встановлено, що сума коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста, несплачена замовниками у строки, визначені законодавством, є збитками територіальної громади Оскільки, ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго до Запорізької міської ради щодо укладення Договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договору про пайову участь) не звернулося та не перерахувало кошти пайової участі до бюджету м. Запоріжжя, то позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, в звязку з чим територіальній громаді завдано збитки в розмірі 45032,70 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та зазначено відповідачем, дозвіл № 27 на виконання робіт на обєкті будівництва Реконструкція адміністративної будівлі за адресою: 69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов,5 виданий Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у Запорізькій області ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго - 28.01.2008р. Дата початку будівництва 01.02.2008р. Замовником реконструкції є ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго.

На момент отримання дозволу на виконання робіт на обєкті будівництва діяв ОСОБА_1 України «Про планування і забудову територій», який втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р., набравший чинності 12.03.2011р.

Відповідно до п. 2 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 8 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 Цивільного кодексу України встановлена дія актів цивільного законодавства у часі. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

В даному випадку, дозвіл на виконання будівельних робіт було видано раніше, ніж набрав чинності ОСОБА_1 України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Рішення Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012р., а тому, до спірних правовідносин (визначення обсягу прав та обов'язків сторін спору) слід застосовувати приписи Закону України «Про планування і забудову територій», що діяв на момент видачі дозволу № 27 від 28.01.2008 року.

Стаття 29 Закону України «Про планування і забудову територій» («Дозвіл на виконання будівельних робіт») не містить будь якого обов'язку замовника (ТОВ Виробничо-комерційна фірма Спеценерго) якимсь чином письмово інформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» імперативно визначає строк повідомлення замовників будівництва про отримання дозволу на виконання робіт - 7 календарних днів з дня видачі дозволу.

Проте, Закон не встановлює обов'язку замовників будівництва, які на момент набрання ним чинності вже отримали дозволи на виконання будівельних робіт та приступили до будівництва, в будь-який спосіб повідомляти про це виконавчий комітет міської ради та/або місцеву державну адміністрацію.

Крім того, пунктом 3.6 Порядку передбачено, що Договір про пайову участь укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.11 надало роз'яснення, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Прийняття спірного обєкта в експлуатацію підтверджується зареєстрованою 20.05.2013 р. декларацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 94 про готовність обєкта до експлуатації. До вказаної дати договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

На підставі викладеного, суд не приймає доводів позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 37, ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, оскільки, по перше, як вже було зазначено вище, дозвіл № 27 від 28.01.2008 р. був виданий раніше, ніж вступив в силу ОСОБА_1 України Про регулювання містобудівної діяльності, а приписами ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» не покладено обов'язку замовників будівництва, які на момент набрання ним чинності вже отримали дозволи на виконання будівельних робіт та приступили до будівництва, в будь-який спосіб повідомляти про початок будівництва виконавчий комітет міської ради та/або місцеву державну адміністрацію.

По друге, договір про пайову участь мав бути укладений до ведення обєкта будівництва в експлуатацію, в контексті вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в разі забудови земельної ділянки (будівництва обєкта).

По-третє, згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації, відповідачу надано дозвіл на реконструкцію адміністративної будівлі, тобто відповідач здійснював реконструкцію вже існуючої будівлі, без забудови нової земельної ділянки, а отже відповідач не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності і у неї відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Що стосується збитків, які позивач просить стягнути з відповідача.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

У ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, на які посилається позивач в якості підстави для стягнення з відповідача збитків, закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, крім іншого, включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо.

Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться:

- наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі);

- протиправність поведінки правопорушника;

- причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками;

- вина правопорушника.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

За загальним правилом, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання заподіювачем та причинний звязок між ними.

Проте, як зясовано судом, відповідач не порушив вимог чинного законодавства, а отже в його діях/бездіяльності відсутні склад цивільного правопорушення, а тому до не можуть бути застосовані заходи впливу (санкції) за порушення у сфері господарювання.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, (ч.2 ст.43 ГПК України)

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в позові в повному обсязі.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 29.02.2016 р.

Суддя О.А. Топчій