КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 925/1737/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: - не з'явився.

від відповідача: - ОСОБА_2.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "По

газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"

на рішення

господарського суду Черкаської області

від 16.01.2016 року

у справі № 925/1737/15 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "По

газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"

до Виконавчого комітету Веселокутської сільської ради

про захист ділової репутації, спростування недостовірної

інформації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.01.2016 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2016 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представником відповідача подано клопотання, в чкому останній просив надати дозвіл на зйомку судового процесу у справі № 925/1737/15. Дане клопотання задоволенно колегією суддів.

В судове засідання 01.03.2016 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Ст. 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно ст. 34 ГК України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Ч.1 ст. 200 ЦК України зазначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

За приписами ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст. 5 Закону України "Про інформацію").

Ст. 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

На підставі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Суд бере до уваги, що позивач не заявив клопотань про залучення до участі у справі в якості відповідача редакцію друкованого засобу масової інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було розміщено в Тальнівській громадсько-політичній газеті "Колос" НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - газета "Колос") статтю "ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій автор - Голова села Веселий Кут ОСОБА_2. висловив свої роздуми на тему нарахувань оплати за комунальні платежі за використаний природний газ та змісту квитанцій на оплату газу, які надходили йому та жителям села у червні, липні, серпні та у вересні 2015 р. (а.с.18).

Заявлена вимога не містить вказівок не те, яким саме способом і в якому порядку має бути спростована інформація, яку позивач вважає недостовірною.

При розгляді спору, в судових засіданнях судом були досліджені рахунки-фактури за червень, липень, серпень 2015 р., видані ТОВ "Черкасигаз Збут" з реквізитами р/р 7727 МФО 354507, код ЄДРПОУ 396724, в яких відображені: особовий рахунок споживача, його місцезнаходження (адреса), номер лічильника, показники, дата, нарахування кубів, ціна за 1 м куб., нарахована сума коштів, пільги та сума коштів до сплати.

Із пояснень Голови села Веселий Кут ОСОБА_2. вбачається, що підставою для написання статті в газету "Колос" послужили чисельні скарги від жителів села щодо вказаної в рахунках - фактурах кількості кубів газу (що підлягали оплаті). А після публікації вищевказаної статті в рахунку-фактурі на сплату за спожитий природний газ за листопад місяць 2015 р. були внесені деякі зміни щодо відомостей про нарахування, а саме: номер лічильника, попередній показник, фактичний показник, пропонований показник, пропонований місячний обсяг на 30.11.2015, ціна за 1 м куб, нарахування коштів, пільги та сума коштів до сплати.

За змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Відтак, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

П.п. 15 і 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Досліджуючи оригінал газети "Колос" НОМЕР_2) від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що текст статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" (далі-стаття) не містить ні найменування, ні відомостей про ПАТ "Черкасигаз".

Суть вищеназваної статті зводиться до оціночних суджень щодо змісту квитанцій (рахунків-фактур) на оплату природного газу використаного споживачами, а одержувачем коштів сплачених по цих рахунках-фактурах є ТОВ "Черкасигаз Збут".

На підставі ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Докази поширення недостовірної інформації, яка стосується певної юридичної особи, а саме позивача - ПАТ "Черкасигаз" у статті в газеті "Колос", відсутні. Докази того, що вказана інформація (або її частина) в статті саме стосовно ПАТ "Черкасигаз" є недостовірною, позивач суду не надав.

Як вбачається з матеріалів даної справи, головою села Веселий Кут в статті було викладено його власний аналіз ситуації та роздуми про нарахування платежів за користування населенням природним газом. Посилання та висловлювання відповідача саме щодо ПАТ "Черкасигаз" відстуні.

Інформація про відомості вказані в рахунках-фактурах ("квитанції", як їх називає автор) наведена в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2", що розміщена в Тальівській громадсько-політичній газеті "Колос" від ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_1) не є недостовірною інформацією, а являється оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Факт внесення змін до змісту рахунків-фактур на оплату використаного природного газу після публікації ІНФОРМАЦІЯ_1 статті в газеті "Колос" суд розцінює, як доказ того що поширена інформація про зміст розрахунків фактур на оплату використаного громадянами природного газу у червні-серпні 2015 р. є достовірною.

Відтак відповідач довів, що викладена ним інформація з приводу змісту рахунків-фактур на оплату газу спожитого жителями села Веселий Кут у червні-серпня 2015 р. є достовірною.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що внаслідок поширення інформації статті ОСОБА_2. була завдана (або могла завдати) шкоди діловій репутації саме ПАТ "Черкасигаз".

Позивачем не подано належних і допустимих доказів того, в якій саме частині статті "ІНФОРМАЦІЯ_2"", розміщеній в газеті "Колос" необхідно спростувати Виконавчому комітету сільської ради Веселого Кута в особі ОСОБА_2 недостовірну інформацію.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.01.2016 року у справі № 925/1737/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/1737/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай