ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р.Справа № 916/4984/15
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Копійка-Трейд"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпіла"

про стягнення 41340грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_9., довіреність від 12.01.2016р.; ОСОБА_10., довіреність від 22.06.2015р.

від відповідача: Кукушко О.А., довіреність від 01.04.2014р.

від третьої особи - ФОП ОСОБА_1: не з`явився

від третьої особи - ТОВ „Імпіла": не з`явився

В засіданні 02.03.2016р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_9., довіреність від 12.01.2016р.; ОСОБА_10., довіреність від 22.06.2015р.

від відповідача: Кукушко О.А., довіреність від 01.04.2014р.

від третьої особи - ФОП ОСОБА_1: не з`явився

від третьої особи - ТОВ „Імпіла": не з`явився

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Копійка-Трейд" на користь ТОВ „Маша и Мєдвєдь" 41340грн. компенсації за порушення авторських прав.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав письмові пояснення від 12.01.2016р. за вх.№527/16, від 19.01.2016р. за вх.№1060/16, від 08.02.2016р. за вх.№2951/16, в їх обґрунтування зазначає, що в мережі магазинів „Копійка", в яких здійснює підприємницьку діяльність ТОВ „Копійка-Трейд", незаконно розповсюджуються дитячі шкарпетки з зображенням персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2", який є об'єктом інтелектуальної власності частиною аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме, позивачем було зафіксовано три таких випадки: 26.06.2014р. та двічі 08.07.2014р., зокрема, зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2", який є об'єктом інтелектуальної власності, виключним правом щодо якого володіє позивач. Суму компенсації, заявлену до стягнення з відповідача, позивач розрахував спираючись на той факт, що мало місце три випадки порушення авторського права, отже, відповідно порахував потрійну мінімальну граничну суму компенсації, встановлену положеннями Закону України „Про авторське право і суміжні права".

У письмових поясненнях від 08.02.2016р. за вх.№2951/16 позивач не вважає протиправно зробленими відеозаписи, додані до справи в якості доказів порушення авторського права в силу ст.50 Конституції України та з огляду на те, що крамниця є громадським місцем, де проводиться відео фіксація усіх споживачів, відвідувачів без їх дозволу.

Відповідач проти позову заперечує, про що виклав письмово у запереченні від 26.01.2016р. за вх.№1759/16, та додаткових запереченнях від 11.02.2016р. за вх.№3327/16, де вказує на відсутність доказів, що свідчать про порушення авторського права, зокрема, подані позивачем відеозаписи отримані незаконним шляхом - в порушення ст.32 Конституції України, ст.305 ЦК України, без дозволу власника приміщення, а аткож без дозволу фізичної особи, яка потрапила на відеозапис. Крім того, на момент проведення зйомок представник позивача ОСОБА_9. не мав належних повноважень, так видана позивачем довіреність на його ім'я від 20.05.2014р. не має нотаріально засвідченого перекладу на українську мову. Також, відповідач зазначає, що на відеозапису відсутня прив'язка до місця його проведення, ідентифікація дати і часу відеозйомки, колір шкарпеток, які на записі відрізняються від кольору шкарпеток, поданих до справи в якості речових доказів. Відповідач відмічає, що на етикетці шкарпеток зазначено ФОП ОСОБА_1 та ТОВ „Імпіла" як постачальника та виробника продукції, а позначення, що це шкарпетки ТОВ „Маша і Мєдвєдь" відсутнє. Шкарпетки відповідач придбав у ФОП ОСОБА_1 на підставі договору поставки №1728/Т від 01.09.2013р. та з цих підстав вважає себе добросовісним покупцем, який не міг знати про порушення авторського права при поставці та виробництві товару.

На думку відповідача, доказів того, що представником позивача придбано саме шкарпетки з малюнком „ІНФОРМАЦІЯ_1" не надано. При виявленні порушення авторського права, зазначає відповідача, позивач мав залишити про це відповідний запис у книзі відгуків і пропозицій магазину, але таких дій не вжив, що свідчить про відсутність у нього повноважень на представлення інтересів позивача та небажання врегулювати розбіжності в досудовому порядку. Відбір зразків продукції позивач, на думку відповідача, здійснював в порушення положень Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_1, ТОВ „Імпіла" пояснень по суті спору та витребувані судом документи не надали, їх представники у судові засідання не з'являлись, у зв'язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

13.01.2016р. за вх.№655/16 до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, яке задоволенню судом не підлягає за мотивами, викладеними у мотивувальній частині даного рішення.

Ухвалою суду від 19.01.2016р. відмовлено ТОВ „Копійка-Трейд" у задоволенні клопотання від 13.01.2016р. за вх.№2-142/16 про залучення до участі у справі в якості інших відповідачів ФОП ОСОБА_1, ТОВ „Імпіла", залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ФОП ОСОБА_1, ТОВ „Імпіла".

Ухвалою суду від 11.02.2016р., за клопотанням відповідача від 04.02.2106р. за вх.№2-568/16, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено до 03.03.2016р.

Клопотання відповідача, третьої особи - ФОП ОСОБА_1 від 11.01.2016р. за вх.№339/16, від 14.01.2016р. за вх.№848/16 про ознайомлення з матеріалами справи, від 11.01.2016р. за вх.№261/16, від 21.01.2016р. за вх.№1411/16 про відкладення розгляду справи, від 11.01.2016р. за вх.№260/16, від 14.01.2016р. за вх.№842/16 про долучення документів до матеріалів справи були судом задоволені.

У судовому засіданні 14.01.2106р. оголошувалась перерва до 18.01.2016р. за умови присутності представників сторін у відповідності до ст.77 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення сторін та їх правову позицію, суд встановив наступне:

На умовах договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., згідно зі службовим завданням №МиМ-С1 від 12.05.2008р. ОСОБА_5 було створено аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1" та одночасно всі його складові частини та елементи, в т.ч. зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2". 23.09.2008р. автор ОСОБА_5., згідно з умовами договору №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., за актом приймання-передачі робіт передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1" замовнику - ТОВ Студія „Анімаккорд".

Право на аудіовізуальний твір - „ІНФОРМАЦІЯ_1" ТОВ „Анімаккорд" набуло згідно акту приймання фільму від 06.01.2009р. від режисера-постановника ОСОБА_6

09.06.2008р. між ОСОБА_5 та ТОВ „Студією „Анімаккорд" укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), згідно якого ОСОБА_5 передав товариству на умовах виключної ліцензії право використання малюнків, що зображують персонажів, передбачуваних до виробництва анімаційного аудіовізуального твору під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказаний договір сторонами розірвано угодою від 07.06.2010р.

08.06.2010р. між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_5 укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), за умовами якого товариство набуло виключне право використання створених оригінальних малюнків, що зображують персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1" під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" та право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії.

Пунктом 1.1. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Право використання творів способами, передбаченими договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу на термін з дати укладення договору до 30.06.2025 р. включно (п.2.1. договору №ЛД-1/2010).

За умовами п.2.2. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Також пунктами 2.5. - 2.7. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіату надано право видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки.

Згідно п.2.10. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р., якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, а таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

08.06.2010р. між ТОВ „Студія „Анімаккорд" та ТОВ „Маша і Мєдвєдь" укладено договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, згідно якого правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає набувачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1", що має статус „національного фільму", а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду. Передачі підлягає виключне право на 8 серій аудіовізуального твору. Основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуального твору, виключне право на які передаються за договором, - наведені у додатку №1, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.1.4., 1.7. договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу у повному обсязі для використання його будь-яким способом у будь-якій формі. До набувача переходять права ліцензіара за всіма діючими ліцензійними договорами (у відповідності до повного переліку, наведеного у додатку №7 до цього договору), укладеним правовласником у відношенні аудіовізуального твору, право на який підлягає передачі за цим договором.

Довідка ТОВ „Студія „Анімаккорд" вказує, що станом на 31.07.2014р. є виконаними зобов'язання ТОВ „Маша і Мєдвєдь" за договором №010601-МиМ в повному обсязі та останнім набуто прав, що обумовлені зазначеним договором.

Також, позивачем до справи додано копію посвідчення національного фільму №15802 від 10.03.2009р. на анімаційний фільм „ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від 22.04.2008р. в Російському авторському товаристві зареєстрований та депонований результат інтелектуальної діяльності - малюнки персонажів до анімаційного дитячого серіалу під назвами: „ІНФОРМАЦІЯ_2", „ІНФОРМАЦІЯ_3", автором яких, за його власною заявою, є ОСОБА_5

На підтвердження обставин того, що в магазині „ІНФОРМАЦІЯ_4" за адресою: АДРЕСА_1, господарську діяльність в якому здійснює ТОВ „Копійка-Трейд", 26.06.2014р., 08.07.2014р. реалізовувався товар шкарпетки „Носки 13-50" позивач подав чеки №226 (731550), №524 (805715), №415 (737894), та відповідно чеки ПАТ КБ „Приватбанк" №6 від 26.06.2014р., №212 від 08.07.2014р., №246 від 08.07.2014р., які свідчать про придбання шкарпеток за допомогою безготівкового розрахунку, а також три відеофіксації продажу зазначеного товару від 26.06.2014р., від 08.07.2014р., здійснені представником ТОВ „Маша і Мєдвєдь".

Товари, придбані за чеками від 26.06.2014р., від 08.07.2014р., позивач подав до матеріалів справи в якості речових доказів.

Висновком експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №122/4 від 05.11.2014р. за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у справі №916/1026/14 встановлено, що зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2" із мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1" є оригінальною частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судовими рішеннями у справі №916/1026/14, позивачем у якій виступав ТОВ „Маша і Мєдвєдь", встановлено наявність у товариства виключного права на використання на території України аудіовізуального твору - 8 серій анімаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1", що має преюдиційне значення для справи №916/4813/15 у порядку ч.3 ст.35 ГПК України, оскільки такі обставини встановлено у господарській справі відносно ТОВ „Маша і Мєдвєдь", яке є стороною і по даній справі.

Як свідчить договір поставки №1728/Т від 01.09.2013р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ „Копійка-Трейд", видаткова накладна №201/09 від 11.06.2014р. шкарпетки арт.12-00, арт.13-50, арт.21-00, арт.8-50 відповідач придбав у ФОП ОСОБА_1

На підтвердження того, що представник позивача не залишив відмітку про порушення авторського права у книзі відгуків і пропозиції, відповідач подав до суду копію такої книги, яка розпочата 11.06.2013р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ТОВ „Маша и Мєдвєдь" позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 41340грн. компенсації за порушення авторських прав правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-4 ст. 426 ЦК України).

Згідно ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 441 ЦК України визначено, що використанням твору, в тому числі, є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 названого Закону до об'єктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст.31 названого вище Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 ЦК України).

Статтею 445 ЦК передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Отже, використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. "а" ст.50 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

За приписами ч.1 ст.52 вищезгаданого Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Зі змісту ч.2 вищезазначеної статті вбачається, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу, крім того, при визначенні компенсації слід враховувати обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Таким чином, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами (п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2", а отже, і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Тобто, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ "Маша і Мєдвєдь", в тому числі персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2", який в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Факт продажу в магазині „Копійка" за адресою: АДРЕСА_1, діяльність в якому здійснює ТОВ „Копійка-Трейд", 26.06.2014р., та двічі 08.07.2014р. шкарпеток „Носки 13-50" підтверджується чеками №226 (731550), №524 (805715), №415 (737894), та чеками ПАТ КБ „Приватбанк" №6 від 26.06.2014р., №212 від 08.07.2014р., №246 від 08.07.2014р. Вказані шкарпетки містять напис достатньо великими літерами „ІНФОРМАЦІЯ_1" та містять зображення ведмедя і маленької дівчинки поруч, що являє собою зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2".

Таким чином, судом встановлено факт порушення ТОВ „Копійка - Трейд" майнових авторських прав на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2", як складову частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1", шляхом розповсюдження товару, що містить зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2".

Щодо решти поданих позивачем доказів суд встановив наступне.

Суд погоджується із запереченнями відповідача стосовно того, що подані позивачем експертні висновки №122/14 від 05.11.2014р., №11 від 02.10.2015р., №57 від 05.01.2015р. жодним чином не стосуються предмету договору у даній справі, оскільки в частині ідентифікації мультиплікаційного персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2" та зображення на товарах, які були пред'явлені у якості об'єкту дослідження цих експертиз, відсутній будь-який зв'язок згаданих об'єктів експертного дослідження та речових доказів, що подані позивачем та долучені судом до матеріалів даної справи №916/4984/15.

Не приймає і суд подані позивачем три відео фіксації від 26.06.2014р., від 08.07.2014р. в якості доказу, оскільки процес відеозйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичної особи, а ст.307 Цивільного кодексу України передбачає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій, так і в усній формі в залежності від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка, тоді як зйомку проведено прихованою камерою, на відео зафіксована фізична особа - касир, згода якої на приховану її відеозйомку не надавалась.

Положення п.51.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" передбачають, що у визначенні розміру компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених статтею 52 Закону. (Оглядовий лист Вищого господарського суду України №01-06/417/2012 від 04.04.2012р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)).

Отже, кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Так, позивачем враховано три окремі випадки реалізації контрафактної продукції та за кожен окремий випадок просить стягнути мінімально встановлену ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" суму компенсації у розміні 10 мінімальних заробітних плат.

Звідси, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат за кожен окремий випадок реалізації контрафактної продукції, що за три випадки складає 41340грн.

Таким чином, як встановлено судом вище, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1" та його складові частини. При цьому, до матеріалів справи не подано доказів надання позивачем дозволу відповідачу на здійснення розповсюдження 26.06.2014р. та двічі 08.07.2014р. товарів - шкарпеток, що містять зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2" як частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1". Таким чином, розповсюдження відповідачем шкарпеток, які містять зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_2" як частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1", є порушенням авторських прав позивача, що складало три самостійних випадки порушення, внаслідок чого підлягають судом задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 41340грн. компенсації за порушення авторських прав.

Так, 13.01.2016р. за вх.№655/16 відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду на тій підставі, що довіреності, видані на ім'я ОСОБА_7, яким підписано позов, та ОСОБА_9 та ОСОБА_10., які також є представниками позивача, не легалізовані у встановленому порядку, а наданий до суду переклад на українську мову їх довіреностей без нотаріального посвідчення не відповідає вимогам ст.3-4 Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961р., а також вимогам Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07.10.2002р. Також, відповідач зазначає, що довіреність на ОСОБА_9 не має перекладу на українську мову. Заявник одночасно зауважує, що довіреності на ОСОБА_9 від 20.05.2014р., ОСОБА_10. від 22.06.2015р., ОСОБА_8 від 22.06.2015р. вичерпали свою дію.

Позивач з приводу зазначеного клопотання відповідача заперечує, про що виклав у письмових поясненнях від 19.01.2106р. за вх.№1060/16.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення статті 6 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р., яку підписано країнами - учасницями СНД, зокрема, Україною (дата набуття чинності для України - 19.12.1992р.) та Росією, документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав - учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.

Тобто, довіреності видані резидентами Росії, не потребують спеціальної їх легалізації на території України.

Стосовно строку дії довіреностей на вищевказаних осіб, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне. Так, позов підписано ОСОБА_8 на підставі довіреності, виданої на його ім'я ТОВ „Маша і Мєдвєдь" 22.06.2015р., яка була дійсною до 31.12.2015р. Тобто, на момент подання позову - 17.12.2015р., довіреність на ім'я ОСОБА_8 від 22.06.2015р. була дійсною.

Стосовно сумніві відповідача щодо мовних питань оформлення довіреності на ім'я ОСОБА_8 від 22.06.2015р. та ОСОБА_9 від 12.01.2016р., який приймав участь у судовому засіданні від 14.01.2016р. від імені ТОВ „Маша і Мєдвєдь", суд зауважує про наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За положеннями ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_8, так само як і між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_9. укладено правочин представництва інтересів товариства у вигляді довіреності. В силу того, що особи, які уклали між собою даний правочин є резидентами двох країн - Росії та України, довіреність викладена обома мовами, про що свідчить також те, що в довіреності не вказано, що її виклад однією із мов є саме перекладом з іншої, сторони лише домовились між собою про обсяги та зміст представницьких повноважень. Крім того, у суду відсутні підстави для ставлення під сумнів автентичності викладу сторонами правочинів представництва обома мовами, прав і обов'язків яких стосуються означені вище довіреності на представництво, оскільки наявність спору щодо такого між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_8, ОСОБА_9. суду не доведено.

Згідно до п.1 ч.1 ст.81 ГПК України, на яку послався відповідач у своєму клопотанні про залишення позову без розгляду, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отже, суд встановив наявність у ОСОБА_8 права на підписання позову, про що вказано саме у довіреності від 22.06.2015р. та права у ОСОБА_9 представляти інтереси ТОВ „Маша і Мєдвєдь" у господарських судах від імені товариства, позаяк, відсутні підстави для задоволення клопотання ТОВ „Копійка-Трейд" від 13.01.2016р. за вх.№655/15 про залишення позову ТОВ „Маша і Мєдвєдь" без розгляду, у зв'язку із чим у його задоволенні суд відмовляє.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є доведеними та обґрунтованими, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 41340грн. компенсації за порушення авторських прав.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовуються судовий збір в сумі 1218 грн.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Копійка-Трейд" (65114, м. Одеса, пр-т Маршала Жукова,65-А, код 38722196) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова,9, буд.3, код 152) 41340 (сорок одну тисячу триста сорок) грн. компенсації за порушення авторських прав, 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 09 березня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук