Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

"29" лютого 2016 року Справа № 927/102/16

Позивач: Корюківське міжгосподарське виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці та електрифікації «Райагропроменерго»,

вул. Гарнієра, 11, м. Корюківка, Корюківський район, Чернігівська область, 15300;

поштова адреса: вул. Генерала Білого, 58, с. Сядрине, Корюківський район, Чернігівська область, 15323

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 17000 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

Від позивача: Галушка М.В. д. № б/н від 10.08.2015

Від відповідача: не з'явилась ( після перерви)

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 23.02.2016 перерви

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 19300 грн. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 1, 12, 13, 15, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 625, 629, 638, 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов зазначила про невизнання позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем, в судовому засіданні 23.02.2016 року, подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив, що перераховані 07.08.2014 року на рахунок ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2300 грн. повернуті на рахунок підприємства 08.08.2014 року для уточнення реквізитів отримувача, а тому просить зменшити суму позовних вимог на 2300 грн. та стягнути з відповідача 17000 грн., оскільки фактично кошти в сумі 2300 грн. не були перераховані ФОП ОСОБА_1

Позивачем, в судовому засіданні 23.02.2016 року, подано клопотання про призначення судової експертизи для здійснення фізико-хімічного дослідження оригіналу договору № 14 від 13.01.2014 року та розписок, які надані відповідачем в судовому засіданні 16.02.2016 року та викликають сумнів у позивача щодо їх достовірності.

В судовому засіданні 29.02.2016 року, позивачем подано уточнення до клопотання про призначення судової експертизи де позивачем визначено необхідність проведення фізико-хімічного дослідження давності договору про надання фінансової допомоги від 13.01.2014 року, експертну установу ТОВ «ЕПКК « ЮРЕКС», судового експерта Юрченко Е.М. та визначено коло питань . Окрім того, надані письмові пояснення обґрунтування позовних вимог та клопотання про витребування у відповідача книги обліку операцій з готівкою.

Заяв та клопотань про зміну підстав або предмету заявленого позову позивачем суду не подавалось.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши уповноважених представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

Прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог та розгляд справи здійснити з її врахуванням, оскільки це не суперечить приписам ст.22 ГПК України та визначити ціну позову в розмірі 17 000 грн.

З огляду на усне пояснення відповідача в судовому засіданні 23.02.2016 року про відсутність книги доходів та витрат, відсутність каси у фізичної особи підприємця, клопотання позивача про витребування у відповідача книги обліку операцій з готівкою задоволенню не підлягає.

Заявлене позивачем клопотання про призначення судової експертизи , а саме фізико-хімічного дослідження давності договору про надання фінансової допомоги від 13.01.2014 року, з урахуванням поданого клопотання 29.02.2016 року , задоволенню не підлягає з огляду на відсутність у зазначеного позивачем експерта Юрченка Е.М. експертної установи ТОВ «ЕПКК « ЮРЕКС» статусу атестованого судового експерта, що вбачається з офіційних відомостей розміщених на сайті Міністерства юстиції України, де за №9813 внесено запис про судового експерта Юрченка Євгена Миколайовича Одеського КНДІСЕ, однак Свідоцтва НОМЕР_1 , НОМЕР_2 цього експерта визнані недійсними як і всі додатки до Свідоцтва НОМЕР_2 (в т.ч. по номеру та виду експертиз 2. технічній експертизі документів 2.2 дослідження матеріалів документів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час аналізу господарської діяльності Корюківського міжгосподарського виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці та електрифікації «Райагропроменерго», при вивченні виписки по поточному рахунку № НОМЕР_3 у ПАТ «Полікомбанк» МФО 353100, встановлено, що з липня по листопад 2014 року з поточного рахунку підприємства неодноразово перераховувались кошти з призначенням платежу «за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ». Перерахування коштів відбувалось на поточний рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_4 в ПАТ «КБ НАДРА» МФО 380764, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, на думку позивача, на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 позивачем безпідставно перераховано 17000,00 грн. на повернення коштів, наданих за договором № 14 від 13.01.2014 р., а саме:

21.11.2014 р. сплачено 1500,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 3688 від 20.04.2014 р., № 8437 від 19.04.2014 р. за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ»;

09.10.2014 р. сплачено 1200,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 3682 від 20.02.2014 р., № 8435 від 19.02.2014 р. за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ»;

19.09.2014 р. сплачено 6000,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 3680 від 20.02.2014 р., № 8432 від 19.02.2014 р. за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ»;

02.09.2014 р. сплачено 3300,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 1232 від 20.08.2014 р. за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ»;

11.08.2014 р. сплачено 2500,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 4862 від 20.04.2014 р., № 7232 від 18.05.2014 р, за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ»;

07.08.2014 р. сплачено 2300,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 3662 від 20.04.2014 р., рахунок № 7231 від 18.05.2014 р., за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ», однак 08.08.2014 р. було повернуто 2300 грн., док 2 від 07.08.2014 - із вказівкою банківської установи «уточніть реквізити отримувача НОМЕР_4 ФОП ОСОБА_1 Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 4862 від 20.04.2014 р.»

16.07.2014 р. сплачено 2500,00 гри. - з призначенням платежу «Оплата згідно договору № 14 від 13.01.2014 р., рахунок № 3839 від 20.03.2014 р., № 5854 від 18.04.2014 р. за благодійну допомогу надану підприємству на погашення ЄСВ. Без ПДВ».

Матеріали справи містять платіжні доручення №№4, 2, 4, 8, 11, 12, 15 від 16.07.2014 року, 07.08.2014 року, 11.08.2014 року, 02.09.2014 року, 19.09.2014 року, 09.10.2014 року, 21.11.2014 року на суму перерахування позивачем відповідачу 17 000 грн., як оплати на підставі договору №14 від 13.01.2014 року.

20.11.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 19300 грн. протягом 7 днів, яка була отримана останнім 21.11.2015 р., що підтверджується матеріалами справи.

Одним з обґрунтувань заявленої вимоги про стягнення 17000 грн. безпідставно набутих грошових коштів позивач зазначає відсутність доказів надання підприємству відповідачем коштів та вважає набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави.

В підставу заявлених позовних вимог позивачем покладено ст. 1212 Цивільного кодексу України, предметом позову є стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

На виконання ухвали суду від 05.02.2016 позивач надав письмові пояснення та наступні додатки до них: копію листа до ПАТ «Полікомбанк» про надання довідки про відсутність отримання грошових коштів від ФОП ОСОБА_1; копію Витягу по ФОП ОСОБА_1; копію Статуту КПВЕПЕЕ «Райагропроменерго», що діяв 3 25.07.1995 р. по 22.07.2015 р.; копію наказу Чернігівського підприємства «Облагропроменерго» №7-к від 15.05.2000 р.; копію листа Корюківської районної державної адміністрації №02-10/270 від 04.05.2000 р.; копію Висновку Корюківського РВ УМВС від 07.07.2015 р.

На виконання ухвали суду від 16.02.2016 позивач надав письмові пояснення та наступні додатки до них: довідку КПВЕПЕЕ «Райагропроменерго» про відкриті поточні рахунки у банківських установах НОМЕР_3 у ПАТ «Полікомбанк», МФО 353100 та НОМЕР_5 у ПАТ «Приватбанк», МФО 353586.

З наданих позивачем доказів не вбачається перерахування відповідачем грошових коштів в сумі 17 000 грн. на рахунок підприємства позивача через установу банку.

Окрім того, 29.02.2016 року позивачем надані письмові пояснення щодо нормативного обґрунтування вимог, припущень позивача про виготовлення договору не у 2014 році, відсутність належних доказів у відповідача на підтвердження фактичної передачі коштів позивачу по сумнівному договору позики.

Відповідач в судовому засіданні 16.02.2016 року подав клопотання про залучення до матеріалів справи наступних документів:

оригінал довідки № 872 від 18.12.2015 Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ;

оригінал договору № 14 від 13.01.2014 року ;

оригінали розписок про отримання позики (благодійної фінансової допомоги): № 3688,4862 від 20.04.2014 на суму 2500 грн., №7232 від 18.05.2014 на суму 500 грн., № 8437 від 19.04.2014 на суму 1000 грн., № 3680,3682 від 20.02.2014 на суму 5000 грн., № 3839 від 20.03.2014 на суму 2000 грн., № 5854 від 18.04.2014 на суму 500 грн., № 8432, 8435 від 19.02.2014 на суму 2200 грн., № 1232 від 20.08.2014 на суму 3300 грн.

копії сторінок 1, 22-23 трудової книжки ОСОБА_5

Відповідно до умов договору №14, який укладений 13.01.2014 року між Корюківським «Райагропроменерго» (підприємство) в особі директора ОСОБА_5, з одного боку, та ФОП ОСОБА_1 (кредитор), з іншого боку: кредитор надає підприємству поворотну благодійну фінансову допомогу, а підприємство зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даних договором.

Поворотна благодійна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Відповідно до п. 2 та п. 3 даного договору поворотна благодійна фінансова допомога надається підприємству частинами в національній валюті України на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується, протягом 1 (один) року з дати підписання даного договору шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства, або перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства з особового або іншого рахунку кредитора. Поворотна благодійна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення кредитором. Поворотна благодійна фінансова допомога використовується для потреб і підприємства відповідно до статутних цілей його діяльності. Кредитор не несе відповідальності за використання наданих ним коштів. Поворотна благодійна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою кредитора. Повернення грошових кошів проводиться шляхом видачі грошових коштів кредитору з каси підприємства або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок кредитора в установі банку.

В судовому засіданні 16.02.2016 відповідач на запитання суду підтвердила факт підписання договору № 14 від 13.01.2014 та розписок у 2014 році. Крім того, на запитання суду чи був договір предметом розгляду в судах, чи визнавався недійсним, відповідач зазначила про відсутність даних фактів.

Позивачем не надавались суду докази визнання договору недійсним.

Таким чином, на момент розгляду справи договір №14 від 13.01.2014 року є чинним та не визнаний недійсним.

Згідно приписів ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або кількість речей того ж роду та тієї ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приписами частини 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання коштів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, а саме оригіналів розписок про отримання позики (благодійної фінансової допомоги) позивачем за підписом керівника та печаткою підприємства : № 3688,4862 від 20.04.2014 на суму 2500 грн., №7232 від 18.05.2014 на суму 500 грн., № 8437 від 19.04.2014 на суму 1000 грн., № 3680,3682 від 20.02.2014 на суму 5000 грн., № 3839 від 20.03.2014 на суму 2000 грн., № 5854 від 18.04.2014 на суму 500 грн., № 8432, 8435 від 19.02.2014 на суму 2200 грн., № 1232 від 20.08.2014 на суму 3300 грн. , відповідачем вчинені дії передбачені п.2,3 договору №14 від 13.01.2014 року шляхом передання готівкових коштів позивачу , що свідчить про фактичне укладення та виконання договору позики, що узгоджується з приписами ст.ст.1046,1047 ЦК України.

При цьому суд приймає до уваги обставину відсутності у відповідача каси, з огляду на пояснення відповідача.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року судом було витребувано у позивача касові звіти, касову книгу за період з січня 2014 року по січень 2016 року про оприбуткування коштів відповідача в сумі 19 300 грн. (які первісно заявлені до стягнення), прибуткові ордера на суму 19 300 грн. отримані від відповідача.

Таких доказів позивачем суду не надано, в поясненнях позивачем зазначено, що директор Макуха П.А працює з 04.08.2015 року. Внутрішньогосподарські, документи з кадрової роботи, бухгалтерські, статутні документи підприємства лишились у ОСОБА_5 й директору Макуха П.А. передані не були.

Однак, з наявних в матеріалах справи доказів наданих позивачем, відсутність бухгалтерських документів на підприємстві та знаходження їх у ОСОБА_5 не вбачається. А тому , суд приходить до висновку, що позивачем не виконано вимоги суду по наданню витребуваних судом доказів, а саме : касових звітів, касової книги за період з січня 2014 року по січень 2016 року про оприбуткування коштів відповідача в сумі 19 300 грн. (які первісно заявлені до стягнення), прибуткових ордерів на суму 19 300 грн. отриманих від відповідача.

При цьому суд зауважує, що порушення бухгалтерської дисципліни на підприємстві позивача не можуть впливати на встановлення вини відповідача у невиконанні договору позики щодо передання коштів в розмірі 17 000 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не спростовані надані відповідачем докази укладення договору позики.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Приписами ч.1 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватись перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. В судовому засіданні 29.02.2016 року представник позивача клопотань про необхідність витребування додаткових доказів , крім описаного вище, суду не заявляв.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 29.02.2016 року , як і клопотань про витребування доказів, сторонами суду не надано.

Інші докази в обґрунтування позову позивачем та в обґрунтування заперечень відповідачем заявленого позову не впливають на зроблені судом вище висновки, а тому судом до уваги не приймаються.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, в наслідок тих чи інших правомірних дій, які прямо передбачені ст.ст. 11, 1046,1047 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. При цьому, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, відповідачем набуті грошові кошти в сумі 17 000 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме як повернення позики.

За таких обставин, враховуючи, що доказів визнання договору позики недійсним не надано, фактичні дії сторін договору вчинені на його виконання, суд приходить до висновку про необґрунтованість посилань позивача на те, що сума заявлена до стягнення вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Таким чином, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до угод позики - ст.1046 ЦК України, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

За таких обставин, наявність правовідносин сторін зобов'язального характеру на підставі договору позики виключає можливість застосування судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання відповідача повернути гроші позивачу.

З огляду на такі висновки , суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню, а тому в позові має бути відмовлено.

Посилання позивача по тексту позовної заяви на приписи ст. 173-175,193 ГК України щодо підстав виникнення та умов виконання господарських зобов'язань, на приписи ст. ст. 509, 526, 625, 629, 638 ЦК України щодо підстав виникнення та умов виконання зобов'язань, обов'язковість договору, укладення договору, судом до уваги не приймається з огляду на предмет заявленого позову - стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Керуючись ст.ст.11, 1046, 1047, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 2 березня 2016 року

Суддя І.А.Фетисова