УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01.03.2016Справа № 910/3444/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради, м. Київ

до відповідача-1 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ

та до відповідача-2 Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста міста Києва України, м. Київ

про визнання недійсним договору оренди приміщення навчального закладу та зобов'язання звільнити приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний позивач, Київська місцева прокуратура № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради, 29 лютого 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 43-1713 вих-16 від 25.02.2016 року до відповідачів, Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста міста Києва України про визнання недійсним договору оренди приміщення навчального закладу та зобов'язання звільнити приміщення.

Подана, Київською місцевою прокуратурою № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради, позовна заява № 43-1713 вих-16 від 25.02.2016 року не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як зазначено п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, що позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб).

Нормами ст. 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до абз. 2, 6 п.п.3.1 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). У випадках, передбачених статтею 56 Господарського процесуального кодексу України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

За змістом п.20.1 Постанови №10 від 24.10.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", визначаючи територіальну підсудність справи, судам необхідно виходити з того, що місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Судом встановлено, що в якості доказу направлення Оболонській районній організації Товариству Червоного Хреста міста Києва України позовної заяви з доданими до неї документами додано фіскальний чек № 1876 від 25.02.2016 року та опис вкладення у цінний лист від 25.02.2016 року.

Відповідно до поданого заявником фіскального чеку № 1876 від 25.02.2016 року та опис вкладення у цінний лист від 25.02.2016 року Оболонській районній організації Товариства Червоного Хреста міста Києва України направлено кореспонденцію за адресою: 04209, м. Київ, вул.. Озерна, 19а, яка вказана в позовній заяві.

При цьому, судом встановлено, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що функціонує відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1846/5 "Про затвердження Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2105/22417 місцезнаходженням Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста міста Києва України є: 04209, м. Київ, вул. Озерна, 18а.

Також, з аналізу доданих до матеріалів позовної заяви фіскальних чеків № 1874 від 25.02.2016 року, № 1876 від 25.02.2016 року, № 1877 від 25.02.2016 року та описів вкладення у цінні листи від 25.02.2016 року суд дійшов висновку про направлення копій іншої позовної заяви відповідачам, а саме б/н, б/д, а не тієї, що є належною та надісланою до суду № 43-1713 вих-16 від 25.02.2016 року, що свідчить про невиконання процесуальним позивачем Київською місцевою прокуратурою № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради в цій частині встановлених чинним законодавством України відповідних процесуальних вимог та є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд дійшов висновку, що зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, проте у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Разом з тим, відповідно до п. 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, у наданому разом з позовною заявою платіжному дорученні № 122 від 19.02.2016 року відсутні докази зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, що суперечить вимогам Закону України "Про судовий збір".

Пунктом 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22 визначено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Додатками 2, 8 зазначеної інструкції визначено, що для заповнення реквізиту №40 платіжного доручення (М.П.) ставиться відбиток печатки платника, зразок якої заявлений банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №41 (підписи платника) ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб платника, які повноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №51 (дата виконання) зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Натомість, як встановлено судом, на доданому до позовної заяви платіжному дорученні № 122 від 19.02.2016 року відсутні підписи відповідальних осіб платника, печатка підприємства, тобто вказані реквізити не заповнені, як того вимагає вищезазначена Інструкція.

З огляду на викладене, платіжне доручення № 122 від 19.02.2016 року не може вважатись належним доказом сплати судового збору за подання відповідної заяви, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Як зазначено у ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, суд обмежений у праві самостійного витребування доказів. Тому, суд у разі порушення позивачем ст. 57 Господарського процесуального кодексу України не має права скористатися приписами ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, а навпаки, є зобов'язаним виконати вимоги ст. 63 зазначеного Кодексу України.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Отже, позовна заява з доданими до неї документами не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику без розгляду для усунення допущених порушень.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст., 56, 57, 59, п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст.ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву № 43-1713 вих-16 від 25.02.2016 року Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради до відповідачів, Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста міста Києва України про визнання недійсним договору оренди приміщення навчального закладу та зобов'язання звільнити приміщення, з доданими до неї документами повернути заявнику без розгляду.

Роз'яснити Київській місцевій прокуратурі № 5, що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя О.С. Комарова