РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016Справа №910/1034/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснянське СП "Агромаш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплектінвест"

про стягнення 131100,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача: Дремлюха О.М. (за дов.)

Від відповідача: не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Краснянське СП "Агромаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплектінвест" про стягнення заборгованості за усною угодою про поставку квадрату 40х40 з металу в сумі 131100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як виконавець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання відповідно до усної домовленості, зокрема, у визначені відповідним договором строки не надав послуг за отриману попередню оплату, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 27.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1034/16, розгляд останньої призначено на 15.02.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 15.02.2016 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач в судове засідання 15.02.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, ухвали суду від 27.01.2016 про порушення провадження у справі не отримав, що підтверджується конвертом з поштовою відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" № 01 0.

Розгляд справи відкладено ухвалою суду на 29.02.2016, в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні представник позивача подав оригінал платіжного доручення від 17.09.2015 № 2915 на суму 131100,00 грн. та виписку по рахунку від 23.02.2016.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, посилаючись на ч.1 ст. 639 ЦКУ.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст.207, ст. 208 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами;

Між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу товару, за який позивач мав здійснити попередню оплату в розмірі, встановленому в рахунку-фактурі, а відповідач прийняв на себе обов»язок поставити позивачу товар.

Відповідач виставив позивачу рахунок №2014 від 17.09.2015 року на оплату товарів(ціна вказана з доставкою): квадрат 40х40 ст.45 в кількості 20 тон, ціна без ПДВ за одиницю 18208,33 грн. сума без ПДВ 364166,67 грн., сума ПДВ 72833,33 грн. всього з ПДВ 437000 грн. Рахунок скріплений печаткою відповідача, в рахунку визначена вартість товару, кількість.

Позивач сплатив позивачу передплату в сумі 131100 грн. за платіжним дорученням №2915 від 17.09.2015 року на підставі рахунку №2014 від 17.09.2015 року за квадрат 40х40 ст.45.

Судом встановлено, що кошти у сумі 131100,00 грн. позивач сплатив саме відповідачу, на вказаний у рахунку на оплату № 2014 від 17.08.2015 рахунок товариства.

Товар, зазначений у рахунку на оплату відповідач не передав позивачу.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.(ч.1 ст.663 ЦК України)

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Сторони не встановили строк поставки товару, в зв»язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією від 14.11.2015 № 114 на суму 131100,00 грн. Претензія направлена відповідачу 23.11.2015. В претензії позивач просив відповідача поставити оплачений товар в семиденний термін від дня отримання вимоги. У разі, якщо не буде здійснена поставка в зазначений строк, позивач повідомив про втрату інтересу до товару та вимагав повернути сплачені кошти протягом 3(трьох) банківських днів від дня закінчення семиденного терміну поставки товару.

У відповідності до норм частин 1, 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивач здійснив попередню оплату в розмірі 131100,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням, а відповідач не поставив товар, узгоджений сторонами та не повернув суму попередньої оплати.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Позовні вимоги про повернення попередньої оплати в розмірі 131100,00,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судове засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 131100,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1966,50 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплектінвест" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, будинок 17, приміщення 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснянське СП "Агромаш" (23342, Вінницька обл., Тиврівський район, село Красне, вулиця Д. Нечая, будинок 2, ідентифікаційний код 00902501) грошові кошти в розмірі 131100 (сто тридцять одна тисяча сто грн..) 00 коп. та судовий збір - 1966 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят шість) 50 коп..

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.03.2016

Суддя І.В.Усатенко