РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016Справа №910/658/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та пені в розмірі 7 350,16 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Бартосевич Б.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - відповідач) про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та пені в розмірі 7 350,16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2016 було порушено провадження у справі № 910/658/16, розгляд справи призначено на 10.02.2016.

01.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

Представник позивача у судове засідання 10.02.2016 з'явився.

У судове засідання 10.02.2016 представник відповідача з'явився та подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 10.02.2016 судом було оголошено перерву до 02.03.2016.

11.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 02.03.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 02.03.2016 не з'явився, по дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/23976/14 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БК-ЕКСПЕРТ" основний борг у розмірі 26 283,00 грн. (та судовий збір у розмірі 1 792,84 грн., в іншій частині позову відмовлено. У зазначеному рішенні судом встановлено, зокрема, що 19 жовтня 2011 року між Відокремленим підрозділом ПРАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління» (далі - Страховик) та Представництвом «Берлін-Хемі АГ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/32 500 (надалі - Договір, копія договору в справі).

Об'єктом страхування за вказаним договором є транспортний засіб "Skoda Octavia A5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідний страховий випадок стався 23.06.2012 по вул. Стогнія в с. Княжичі Броварського району Київської області, а саме: відбулося зіткнення автомобіля «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 і автомобіля «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4.

В результаті ДТП автомобіль «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС.

Судом також було встановлено, що 01 листопада 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Народна фінансово-страхова компанія» «Добробут» в особі Відокремленого підрозділу ПрАТ «НФСК «Добробут» «Регіональне управління» (далі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК-Експерт» (надалі - Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги б/н (далі - Договір відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого Первісний кредитор переводить (уступає) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб (надалі іменуються Боржники), що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами про страхування (надалі іменується «Основні договори»), укладеними між Первісним кредитором та споживачами (Страхувальниками), а Новий кредитор набуває право вимоги та зобов'язується перерахувати Первісному кредитору кошти за переведене (уступлене) право вимоги відповідно до розділу 3 Договору відступлення права вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі регресних справ б/н від 05.11.2012 року, Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв оригінал регресної справи за номером страхового акту 243р109/12, у якій страхувальником є Берлін Хемі АГ АТ, боржником СК Княжа, датою страхового випадку по якій є 23.06.2012, загальна сума відшкодування складає 26 786,00 грн.

Отже, на підставі Договору відступлення права вимоги та п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України до позивача перейшло право стягнення страхового відшкодування ВП ПРАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління», яке мав останній до відповідача через ДТП, яка сталася 23.06.2012 в с. Княжичі Броварського району Київської області по вул. Стогнія з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за Полісом № АВ/1982224.

Позивач стверджує, що в липні 2014 року ним було направлено заяву про страхове відшкодування в порядку регресу збитків, які були завдані в результаті ДТП, що сталася 23.06.2012 року, за участю забезпеченого відповідачем транспортного засобу «ГАЗ-330232», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та забезпеченого Відокремленим підрозділом ПРАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» «Регіональне управління» автомобіля «Шкода» державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначене також підтверджується відповіддю відповідача на вказану заяву.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем з ТОВ «САМ» полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/1982224, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ГАЗ 3302321-414, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказане рішення господарського суду м. Києва набрало законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, у вищезазначеному рішенні господарського суду міста Києва судом встановлено факт наявності у відповідача обов'язку по виплаті позивачу страхового відшкодування та факт направлення заяви про виплату страхового відшкодування.

Як зазначає позивач, граничний строк для виплати страхового відшкодування, з урахуванням положення ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідача закінчився 08.10.2014, тобто зі спливом 90 днів після отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 4 384,14 грн, 3 % річних в розмірі 285,15 грн та пеню в розмірі 2 680,87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 ЦК України та законодавством про страхування.

Таким чином, приписи ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а тому у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.02.2015 у справі № 908/1757/14, від 24.03.2015 у справі № 910/17021/14, від 08.07.2015 у справі № 910/26074/14, від 23.02.2016 у справі № 910/22260/15, від 27.01.2016 № 910/22034/15.

У листі Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у цивільному судочинстві" зазначено, що статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Зазначених висновків також дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 22.10.2014 у справі № 911/1902/14, а також Київський апеляційний господарський суд у постанові від 01.07.2015 у справі № 911/5353/14.

Вимога позивача про стягнення з відповідача пені, відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня, задоволенню також не підлягає, оскільки вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі № 4/17-3520-2011/3-41гс12.

Відповідно до частини першої статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені в загальному розмірі 7 350,16 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 04.03.2016.

Суддя О.В. Нечай