КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа№ 910/27778/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Гнілуша С.І. за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Печерський П.М. за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р.

у справі №910/27778/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Публічного акціонерного товариства БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю РОСІНТЕК-УКРАЇНА

про стягнення 165029,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ про стягнення 165029,36 грн, з яких: 112080,00 грн. основна заборгованість; 50323,92 грн. втрат від інфляції та 2625,44 грн. 3 % річних.

Вимоги умотивовані тим, що відповідачем не виконані гарантійні зобов`язання, які виникли у нього на підставі листа-гарантії № 24-05-2272 від 05.09.2014р., і не сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 112080,00 грн., при тому, що такі підлягали сплаті у разі порушення Товариством з обмеженою відповідальністю РОСІНТЕК-УКРАЇНА обов`язків за договором № 162/14 від 08.09.2014р. про закупівлю товарів за державні кошти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. у справі № 910/27778/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. у справі №910/27778/15 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У доводах апеляційного оскарження апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані всі обставин, що мають значення для справи.

Скаржник зазначав, що ним до відповідача направлено вимогу № 350/129/138/308/пс від 04.12.2014р. у встановлений гарантією строк з переліком усіх необхідних для виплати документів, тому відмова відповідача від задоволення законних вимог позивача, на думку, апелянта, була неправомірною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.02.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.02.2016р. у зв`язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці та перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.

У судове засідання 24.02.2016р. представник третьої особи не з`явився. Про час та місце судового засідання Товариство з обмеженою відповідальністю РОСІНТЕК-УКРАЇНА було повідомлено належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, Київський апеляційний господарський не вбачає підстав для відкладення розгляду справи через неявку третьої особи , оскільки таке відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

У судовому засіданні відповідач проти доводів апеляційного оскарження заперечував, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. по справі № 910/27778/15 без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. Представник позивача доводи апеляційного оскарження підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю РОСІНТЕК-УКРАЇНА, як постачальником (третя особа ), укладено договір № 162/14 від 08.09.2014р. про закупівлю товарів за державні кошти (договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товар, зазначений у п. 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до договору), а замовник - прийняти та оплатити товар. Найменування товару: лопаті несучого гвинта 24-2700-00 у кількості 6 штук загальною вартістю 28020000,00 грн. (товар) (п. 1.2 договору, специфікація товару).

Згідно зі специфікацією, п.п. 1.4 та 5.1 договору та товар постачається в термін до 01 листопада 2014 року. Товар постачається після відправлення замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору та визначаються обсяги закупівлі товару.

Сторонами у п. 11.6 договору передбачено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договору в розмірі 112080,00 грн. Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2014).

Колегією суддів встановлено, що Публічним акціонерним товариством БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ надано військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист № 24-05-2272 від 05.09.2014р. Гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю № 259/09-Г (Гарантія/Гарантійний лист) .

Відповідно до гарантії, ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ, як гарант, зобов`язувався виплатити військовій частині НОМЕР_1 , як бенефіціару, будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 112080,00 грн., після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, який заявляє про невиконання або несвоєчасне виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.

Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної Гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій Гарантії.

Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи: не відповідають умовам Гарантії; подані гарантові по закінчення строку дії Гарантії.

Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 10-12/3, разом з: копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал ТОВ РОСІНТЕК-УКРАЇНА не виконав свої зобов`язання за договором; карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, яка підписала вимогу і посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.

Термін банківської гарантії до 31 січня 2015 року включно. Зобов`язання гаранта за цією Гарантією припиняються, зокрема, закінченням строку, на який видана Гарантія.

Згідно ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У доводах апеляційного оскарження позивач зазначав, що у строк, встановлений банківською гарантією, звернувся до відповідача з листом-вимогою № 350/129/138/308/пс від 04.12.2014р. з доданням усіх необхідних для виплати коштів документів.

У листі- вимозі позивач вказував, що ТОВ РОСІНТЕК-УКРАЇНА (принципал) не поставив товар, що є несвоєчасним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором, в силу чого бенефіціар вимагав від гаранта виплатити 112080,00 грн.

Вимога була підписана тимчасово виконуючим обов`язки командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

До вказаної вимоги № 350/129/138/308/пс від 04.12.2014р. позивачем були додані: 1) засвідчена копія повідомлення № 350/129/138/1936/пс; 2) засвідчена копія доповіді про порушення строків постачання; 3) засвідчена копія картки із зразками підписів; 4) засвідчена копія Гарантії.

За результатами розгляду вимоги, відповідачем відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, з посиланням на те, що вимогу підписано неуповноваженою особою та не надано передбачених Гарантією картки із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; не надано копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, і не додано договір № 162/14 від 08.09.2014, що повинен містити предмет, який відповідає умовам Гарантії, та строки виконання поставки товарів, що є простроченими.

Частинами 1, 2, 3 ст. 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Частиною 1 ст. 565 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

З наведених умов Гарантії, зокрема, вбачається, що картка із зразками підпису посадової особи бенефіціара надається бенефіціаром гарантові у вигляді оригіналу.

Згідно правової позиція викладеної у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Як встановлено колегією суддів, бенефіціар не направляла гаранту картки із зразками підписів, що завірена належним чином, разом з вимогою № 350/129/138/308/пс від 04.12.2014р.

Ця обставина у своїх письмових поясненнях від 07.12.2015р. була визнана представником позивача.

Вдруге позивач звернувся до відповідача з вимогою, викладеною у листі № 350/129/138/130/пс від 20.01.2015р., про виплату гарантії у сумі 112080,00 грн

Вказана вимога була підписана - командиром військової частини НОМЕР_1 Байдак Ю.А.

Гарант не сплатив суми гарантії , умотивувавши свою відмову тим, що бенефіціар не дотримався умов Гарантії та не надав банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором.

Гарант також зазначав, що відповідно до умов договору з принципалом останній мав поставити товар у термін до 01.11.2014р., після відправлення бенефіціаром принципалу повідомлення про готовність виконати умови договору.

В силу цього, вказував гарант, позивач мав надати копію повідомлення бенефіціара про готовність виконати умови договору з доказами його відправлення принципалу, у зв`язку із чим , на думку гаранта, не вбачається можливим зробити висновок, що строк виконання зобов`язань принципалом настав і з боку принципала існує порушення.

Звертаючись у жовтні 2005 року до господарського суду з позовом до відповідача про примусове виконання банком зобов`язань за банківською гарантією, позивач вважав, що гарант безпідставно ухиляється від виконання свого зобов`язання.

З такими доводами погодитися не можна.

Доводи гаранта про надання йому тих чи інших доказів невиконання принципалом зобов`язань з поставки товару, дійсно не заслуговують на увагу і є надуманими, зважаючи на те, що гарантія є одностороннім правочином і не залежить від дійсності основного зобов`язання та його виконання /невиконання принципалом.

В силу цього, наведені у мотивувальній частині рішення господарського суду обставини, пов`язані з укладенням між бенефіціаром та принципалом додаткової угоди № 1 від 30.12.2014р., а також висновок місцевого господарського суду про відсутність зобов`язань принципала перед бенефіціаром за договором закупівлі і їх припинення до закінчення терміну дії гарантії, підлягають виключенню як такі, що не мають значення для розгляду справи.

Інші наведені гарантом доводи і які стосуються ненадання бенефіціаром картки із зразками підпису посадової особи , яка підписала вимогу , і яка має бути засвідчена обумовленим банком гарантом способом заслуговують на увагу і свідчать про правомірність відмови банка-гаранта перерахувати суму гарантії бенефіціару.

Так, з оцінки наявних копій направлених бенефіціаром карток із зразками підпису посадової особи, яка підписала вимоги , вбачається, що жодна з них не завірена належним чином.

Остання вимога від 20.01.2015 р. підписана уповноваженою особою бенефіціара командиром військової частини НОМЕР_1 Байдаком Ю.А. Картка із зразками підписів та відбитка печатки ( а.с 81) була завірена начальником відділу Сорокою Ю.А. без вказівки на те, чи є вказана особа посадовою особою Міноборони.

Усі інші картки, додані бенефіціаром до своїх вимог банку-гаранту, теж не були засвідчені нотаріально, або установою чи організацією, яка координує діяльність бенефіціара, або який той підпорядкований, або до складу якої входить .

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. у справі №910/27778/15 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. у справі №910/27778/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2015р. у справі №910/27778/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/27778/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко