ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 910/26108/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Прокопанич Г.К.

суддів Палія В.В.

Селіваненка В.П.

за участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: Гетьман А.Л., дов. від 07.12.2015 № 07/12/2015;

розглянувши касаційну скаргу приватного підприємства "Мірт" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016

у справі № 910/26108/14 господарського суду міста Києва

за позовом приватного підприємства "Мірт"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ледшоу"

про стягнення 62 507,32 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року приватне підприємство "Мірт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ледшоу", просило стягнути з відповідача 52 200,00грн. основного боргу, 3 633,98 грн. 3% річних 6 673,34 грн. інфляційних втрат, посилаючись на невиконання товариством з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" зобов'язань за договором від 04.05.2012 щодо оплати наданих послуг (т. 1, а.с. 9-11).

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2015 (головуючий Ломака В.С., судді Маринченко Я.В., Марченко О.В.) позов задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 3, а.с. 88-98).

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т. 3, а.с. 102-107).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 (головуючий Михальська Ю.Б., судді Тищенко А.І., Отрюх Б.В.) за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" зупинено провадження у справі № 910/26108/14 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/31948/15 (т. 3, а.с. 158-159).

Не погодившись з прийнятим апеляційною інстанцією судовим актом, приватне підприємство "Мірт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, просило ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 скасувати та передати справу для розгляду до апеляційної інстанції, посилаючись на порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, зокрема, ст. ст. 79 ГПК України (т. 3, а.с. 164-166).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.02.2016 касаційну скаргу приватного підприємства "Мірт" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.03.2016 (т. 3, а.с. 162).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

У судове засідання 01.03.2016 представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

За змістом вищезазначеної норми для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

Пунктом 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як зазначалось вище та встановлено апеляційною інстанцією, позовними вимогами приватного підприємства "Мірт" у даній справи є стягнення з відповідача 52 200,00грн. основного боргу, 3 633,98 грн. 3% річних 6 673,34 грн. інфляційних втрат внаслідок невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" зобов'язань за договором від 04.05.2012 щодо оплати наданих послуг.

Водночас, предметом спору у справі № 910/31948/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" до приватного підприємства "Мірт" є визнання недійсним договору про надання послуг від 04.05.2012 та акту наданих послуг від 05.05.2012 (т. 3, а.с. 155, 156).

Апеляційна інстанція дійшла висновку, що вирішення питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг від 04.05.2012 є неможливим до вирішення справи про визнання вказаного договору (та підписаного на його основі акта наданих послуг від 05.05.2012) недійсними та розгляд справи № 910/31948/15 може вплинути на збирання та оцінку доказів у справі № 910/26108/14.

Вищевикладене стало підставою для зупинення провадження у даній справі до розгляду пов'язаної з нею справи № 910/31948/15.

Проте, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними.

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Отже, апеляційний господарський суд зобов'язаний при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 04.05.2012 надати оцінку на предмет належності і допустимості наявних доказів у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи № 910/31948/15 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи з предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а відсутність у матеріалах справи копії позовної заяви у справі № 910/31948/15 не дає підстав зробити висновок, що у справі № 910/31948/15 досліджуватимуться обставини, що не входять до предмету доказування у справі № 910/26108/14, але мають істотне значення для прийняття в ній правильного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю або у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Отже, пункт 1 вказаної норми передбачає право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; тобто, мається на увазі ситуація, коли позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним в силу наведеної вимоги. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд у будь-якому випадку має перевірити правомірність цього договору, що ще раз підтверджує безпідставність зупинення судом апеляційної інстанції провадження у даній справі до розгляду іншої справи, позовними вимогами в якій є визнання недійсним договору про надання послуг від 04.05.2012 та акту наданих послуг від 05.05.2012.

Крім того, у разі прийняття рішення у справі № 910/31948/15 та набрання цим актом законної сили товариство з обмеженою відповідальністю "Ледшоу" не позбавляється процесуальної можливості звернутись з відповідною заявою в порядку розділу ХІІІ ГПК України.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання відповідача та безпідставно зупинив провадження у даній справі, порушивши приписи ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскарженого судового акту, останній слід скасувати, а справу передати до апеляційної інстанції для здійснення розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Мірт" задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 у справі № 910/26108/14 скасувати.

Справу № 910/26108/14 передати для розгляду до Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич

Судді: В.В. Палій

В.П. Селіваненко