ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. Справа №914/4558/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Мельник Г.І.

Михалюк О.В.

при секретарі Гарматі О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Дережичі, Дрогобицький район, Львівська область

на рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2015р. (суддя Долінська О.З.)

у справі №914/4558/14

за позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Дережичі, Дрогобицький район, Львівська область

до відповідача 1: Кооперативу "Торговий центр", м.Дрогобич

до відповідача 2: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, с.Нове Село, Дрогобицький район, Львівська область

про зобов'язання кооперативу "Торговий центр" влаштувати окремі входи до нежитлового підвального приміщення та зобов'язання Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не чинити перешкод кооперативу "Торговий центр" та Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особи - підприємця ОСОБА_2 у влаштуванні окремих сходів до нежитлового підвального приміщення

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): ОСОБА_2 згідно паспорту серія НОМЕР_1, виданий Дрогобицьким РВ УМВС України у Львівській області 28.04.1998р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: ОСОБА_4 згідно свідоцтва від 15.06.2012р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.12.2015р. у задоволенні позовних вимог Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Дережичі, Дрогобицький район, Львівська область відмовлено повністю.

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він не погоджується із висновками, яких дійшов суд першої інстанції на підставі висновку судового експерта щодо неможливості облаштування окремого входу до неторгового технічного підвального приміщення відповідача 2. Також судом не взято до уваги, як доказ по справі, проектну документацію, зроблено у відповідності до діючих протипожежних норм та ДБН, якою запропоновано варіанти облаштування окремого входу до приміщення відповідача 2. В апеляційній скарзі викладено доводи стосовно існуючих проблемних стосунків між позивачем (апелянтом) та орендарем сусіднього підвального приміщення, власником якого є відповідач 2, які полягають у здійсненні перешкод позивачу користуватися належним йому майном. Тому, апелянт просить суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні 08.02.2016р. апелянт подав суду обґрунтування вимог апеляційної скарги від 05.02.2016р., які підтримав у судовому засіданні. Просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У судових засіданнях 25.01.2016р., 08.02.2016р. представник відповідача 2 зазначав, що не має можливості надати обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, оскільки не отримав обґрунтовану апеляційну скаргу. Однак, проти вимог апеляційної скарги заперечував усно, вважає рішення суду законним і таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням господарського суду Львівської області, у 1999р. підприємці, які здійснювали підприємницьку діяльність на АДРЕСА_1, вирішили побудувати торговий центр на орендованій ними землі і створити спілку підприємців на час будівництва.

Позивач та відповідач 2 є членами кооперативу "Торговий центр".

Згідно протоколу загальних зборів членів кооперативу "Торговий центр" (відповідач 1) №І від 15.04.2002р. було створено кооператив "Торговий центр" та затверджено Статут кооперативу "Торговий центр", який в тому ж році був зареєстрований Дрогобицькою міською радою відповідним розпорядженням.

Відповідно дот п.1.1. Статуту, кооператив утворюється для експлуатації нежитлових приміщень торгового комплексу по АДРЕСА_1.

Згідно з п.2.1. Статуту, метою діяльності кооперативу є обслуговування побудованого комплексу по АДРЕСА_1 за рахунок членських внесків.

У відповідності до п.3.4. Статуту, член кооперативу має право приймати участь у діяльності Кооперативу, вносити пропозиції щодо покращення діяльності Кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів і службових осіб, користуватися майном кооперативу тощо.

Також 03.01.2004р. між кооперативом "Торговий центр" та його засновниками було укладено угоду з метою побудови торгового центру по АДРЕСА_1. Відповідно до проекту забудови кожному члену кооперативу виділяється площа згідно експлікації приміщень.

У 2010р. будівництво торгового центру кооперативу "Торговий центр" було завершено. Будівництво здійснювалося на підставі договору підряду, за яким кооператив "Торговий центр" був замовником, а ТОВ "Гірогрес-будінвест" - підрядником та виконавцем будівельних робіт. Будівництво провадилося на підставі проектної документації, розробленої СПД-ФО ОСОБА_6, яка погоджувалася усіма членами кооперативу "Торговий центр".

06.05.2010р. на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 20.04.2010р., інспекцією ДАБК у Львівській області видано сертифікат НОМЕР_2, яким засвідчується відповідність закінченого будівництвом об'єкта - "Торгового центру" на 24 секції по АДРЕСА_1, загальною площею - 1 943кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що підтверджує його готовність до експлуатації.

Земельна ділянка під торговим центром по АДРЕСА_1 перебуває в оренді у кооперативу "Торговий центр".

Судом встановлено, що на праві приватної власності позивачу належать нежитлові приміщення у торговому центрі по АДРЕСА_1, зокрема, приміщення магазину літ. 6" 2А, загальною площею 28,7кв.м; нежитлове підвальне приміщення літ. "6-XIII" 2А, загальною площею 28,4кв.м; нежитлове приміщення (магазин та офісні приміщення) 2А загальною площею 88,8кв.м., що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно. Вказані об'єкти зареєстровані КП Львівської обласної Ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номерами НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5; дата прийняття рішення про реєстрацію власності 10.07.2010р. Всі три приміщення розташовані по вертикальній вісі - по поверхах один над одним.

Відповідач 2 має у власності такі ж нежитлові приміщення, як і позивач, які розміщені поряд через стіну. Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 01.08.2010р. нежитлове підвальне приміщення літ "7-XIV" загальною площею 41,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 Вказане свідоцтво було видано на підставі технічного паспорту, виготовленого КП ЛОР "Дрогобицьке МБТІ та ЕО".

Вхід до підвальних приміщень позивача та відповідача 2 є спільним. Вказаний вхід постійно створює проблеми та конфліктні ситуації між позивачем та відповідачем 2, які здійснюють свою підприємницьку діяльність.

З матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається, що судом досліджувалась розроблена на замовлення позивача проектна пропозиція на влаштування окремого входу для підвального торгового приміщення №7 кооперативу "Торговий центр" по АДРЕСА_1. Проектантом - Дрогобицьким відділом Львівської філії державного науково-дослідного та проектно-вишукуваного інституту "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" було запропоновано відповідачау 2 варіант влаштування окремого входу у підвальне торгове приміщення №7, тобто технічну можливість влаштувати (побудувати) цей вхід. Вказане питання було розглянуте і на зборах кооперативу. Проте, відповідач 2 категорично відмовився від влаштування запропонованого окремого входу у підвальне торгове приміщення.

Статтею 1 ГПК України та статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише ах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти з свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказаною нормою передбачено, що однією з особливостей такого позову (негаторного позову) є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом, як-то шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з приписами ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

На підставі вказаних вище норм колегія суддів погоджується з викладеним висновком у оскаржуваному рішенні суду щодо того, що нежитлові підвальні приміщення, які належить на праві приватної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в кооперативі "Торговий центр" за адресою АДРЕСА_1, використовується як позивачем, так і відповідачем 2 для здійснення ними підприємницької діяльності, як суб'єктами підприємницької діяльності, і вхід до вказаних приміщень є спільним.

Наявність спільного входу до нежитлових підвальних приміщень було передбачено проектом забудови, який було погоджено всіма членами кооперативу, в тому числі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Їм було відомо про облаштування такого входу під час будівельних робіт. Жодних заперечень чи зауважень до проектної пропозиції чи безпосередньо під час проведення будівельних робіт не подавалось. Так, торговий центр було здано в експлуатацію та оформлено право власності на нежитлові приміщення.

Одночасно, з метою виявлення технічної можливості розміщення окремого входу до нежитлового підвального приміщення літ "7-XIV" загальною площею 41,1кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що належить за ОСОБА_3, за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

З висновку вказаної експертизи №448 від 30.10.2015р. судом встановлено, що технічної можливості влаштувати окремий вхід у зазначене нежитлове приміщення немає можливості, оскільки таке влаштування не відповідатиме вимогам ДБН. Технічної можливості влаштувати окремий вхід у вказане нежитлове підвальне приміщення згідно пропозиції, розробленої Дрогобицьким відділом Львівської філії державного науково-дослідного та проектно - вишукуваного інституту "НДІ ПРОЕКТКОНСТРУКЦІЯ" також немає. Додаткові зовнішні сходи до нежитлового підвального приміщення, що належить СПД ФО ОСОБА_3, розташовані на проїзді та під'їзді до будинку «Торговаого центру». Проектна пропозиція не відповідає діючим будівельним нормам та правилам протипожежної безпеки.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного та доказів, наявних в матеріалах справи, зокрема, висновку судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів вважає що господарський суд Львівської області надав належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідив всі обставини справи, тому суд погоджується з висновком господарського суду щодо відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.33, 34, 36 ГПК України вчинення відповідачем 2 перешкод позивачу у володінні та користуванні нежитловим підвальним приміщенням, у влаштуванні окремих сходів до її нежитлового підвального приміщення та влаштуванні суцільної стіни між входами у нежитлове підвальне приміщення, а відповідно і відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання кооперативу "Торговий центр" влаштувати окремі входи до нежитлового підвального приміщення та зобов'язання Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не чинити перешкод кооперативу "Торговий центр" та Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особи - підприємця ОСОБА_2 у влаштуванні окремих сходів до нежитлового підвального приміщення.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, вважаються судом недоведеними належними засобами доказування та не обґрунтовані жодними нормами матеріального та процесуального права, твердження апелянта спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаним нормам ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти та правомірні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Дережичі, Дрогобицький район, Львівська область підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2015р. по справі №914/4558/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Дережичі, Дрогобицький район, Львівська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2015р. по справі №914/4558/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 01.03.2016р.

(у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 09.02.2016р. по 19.02.2016р. та у відпустці з 22.02.2016р. по 29.02.2016р.)

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Г.І. Мельник

О.В. Михалюк