ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 922/6655/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кілен", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Литочкін І.О. (дов. б/н від 27.03.2015 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кілен" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 54 167,76 грн. з яких: 37 758,22 грн. - інфляційне нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з березня 2014 року по листопад 2015 року (включно), 16 409, 54 грн. - 20 % річних за 600 днів прострочення виконання грошового зобов'язання та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано рішення господарського суду Харківської області від 16.06.2014 року у справі 922/1893/14 про стягнення заборгованості за Договором поставки № 13 від 9.01.2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.12.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.01.2016 року.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник відповідача у призначене судове засідання 29.02.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив.

29.02.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 6696 у якій просить суд вважати вірною дату розрахунку 20 % річних - з 9.05.2014 року.

Судом прийнято надані пояснення позивача та подальший розгляд справи ведеться із їх урахуванням.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду пояснень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалами господарського суду Харківської області сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.02.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 09.01.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Арабеск" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було укладено договір поставки № 13 (т. 1, а.с. 13-16).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором поставки № 13 від 9.01.2013 року, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю "Арабеск", яку було стягнуто на підставі рішення у справі № 922/1893/14 прийнятого 16.06.2014 року (т. 1 а.с. 20-23), а саме, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабеск" - 52 147,20 грн. заборгованості; 1 827,00 грн. витрат з оплати судового збору (т. 1, а.с. 20-23).

Ухвалою господарського суду від 9.12.2015 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кілен" та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення господарського суду Харківської області від 16.06.2015 року у справі № 922/1893/14 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Арабеск" () його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Кілен" () (т. 1, а.с. 24-25).

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку із простроченням виконання зобов'язання позивачем у відповідності до розрахунку станом (т.1, а.с. 7-8) заявлено до стягнення з відповідача суму у розмірі 54 167, 76 грн., з яких:

- 37 758,22 грн. - інфляційне нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з березня 2014 року по листопад 2015 року (включно):

- 16 409, 54 грн. - 20 % річних зо 600 днів прострочення виконання грошового зобов'язання.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, що кореспондуються з статтею 115 Господарського процесуального кодексу України про обов'язковість виконання судових рішень, ухвал, постанов господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 16.06.2014 року у справі № 922/1893/14, було стягнуто суму боргу з відповідача у розмірі 49 912,35 грн., тому позивачем у відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу:

- 37 758,22 грн. - інфляційне нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з березня 2014 року по листопад 2015 року (включно):

- 16 409, 54 грн. - 20 % річних зо 600 днів прострочення виконання грошового зобов'язання.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 37 758,22 грн. за період:

- з 19.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 7 209, 58 грн.) нараховано суму у розмірі 5 500,75 грн.;

- з 19.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 510,84 грн.) нараховано суму у розмірі 3 441,67 грн.;

- з 21.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 6 407,32 грн.) нараховано суму у розмірі 4 888,65 грн.;

- з 21.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 747, 16грн.) нараховано суму у розмірі 3 621,98 грн.;

- з 25.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 7 552, 82 грн.) нараховано суму у розмірі 5 762, 64 грн.;

- з 28.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 2 683, 12 грн.) нараховано суму у розмірі 2 810, 14 грн.;

- з 28.03.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 378, 15 грн.) нараховано суму у розмірі 3 340, 43 грн.;

- з 28.03.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 2 890,35 грн.) нараховано суму у розмірі 2 205, 27 грн.;

- з 2.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 3 693,28 грн.) нараховано суму у розмірі 2 677, 73 грн.;

- з 2.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 839,73 грн.) нараховано суму у розмірі 3 508, 94 грн. (т. 1, а.с. 7-8), суд керується наступним.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа ВГСУ 17.07.2012 № 01-06/928/2012, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, суд дійшов висновку що позивачем при розрахунку інфляційних втрат допущено помилку, а саме щодо суми нарахування інфляційних втрат та у зазначення в розрахунку періодів нарахування.

Суд здійснивши розрахунок суми інфляційного відшкодування у системі законодавство, приходить до висновку про задоволення суми інфляційного відшкодування у розмірі 36 168, 25 грн. (за період з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (нарахованих на вищезазначену суму боргу) у розмірі 29 982, 09 грн. та з 02.04.2014 року по 30.11.2015 року (нарахованих на вищезазначену суму боргу) у розмірі 6 186, 16 грн.

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 7 209, 58 грн.) суму у розмірі 5 226, 95 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 510,84 грн.) суму у розмірі 3 270,36 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 6 407,32 грн.) суму у розмірі 4 645,31 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 747, 16грн.) суму у розмірі 3 441,69 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 7 552, 82 грн.) суму у розмірі 5 457,79 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 2 683, 12 грн.) суму у розмірі 2 670,26 грн.;

- з 1.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 378, 15 грн.) суму у розмірі 3 174,16 грн.;

- з 1.04.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 2 890,35 грн.) суму у розмірі 2 095,50 грн.;

- з 2.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 3 693,28 грн.) суму у розмірі 2 677, 63грн.;

- з 2.04.2014 року по 30.11.2015 року (на суму боргу 4 839,73 грн.) суму у розмірі 3 508, 53 грн. (т. 1, а.с. 7-8).

В частині стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 1 589, 97 грн., суд відмовляє як безпідставно нарахованих.

Щодо позовної вимоги про стягнення 16 409, 54 грн. - 20% річних, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у випадку порушення терміну (строків) оплати товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої в строк вартості товару за кожен день прострочення до дати повної оплати товару, а також 20 % річних від суми неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення до дати повного виконання зобов'язання (т. 1. а.с. 14).

Суму 20% річних у розмірі 16 409, 54 грн. що за розрахунком позивача становить за період:

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 7 209, 58 грн.) нараховано суму у розмірі 2 370, 27 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 4 510,84 грн.) нараховано суму у розмірі 1 483, 02 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 6 407,32 грн.) нараховано суму у розмірі 2 106,52 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 4 747, 16грн.) нараховано суму у розмірі 1 560, 71 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 7 552, 82 грн.) нараховано суму у розмірі 2 483, 12 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 2 683, 12 грн.) нараховано суму у розмірі 1 210,89 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 4 378, 15 грн.) нараховано суму у розмірі 1 439,39 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 2 890,35 грн.) нараховано суму у розмірі 950, 25 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 3 693,28 грн.) нараховано суму у розмірі 1 214,23 грн.;

- з 9.05.2014 року по 29.12.2015 року (на суму боргу 4 839,73 грн.) нараховано суму у розмірі 1 591,14 грн. (т. 1, а.с. 8).

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 20 % річних у сумі 16 409, 54 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При цьому, суд бере до уваги, що у пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Отже сума судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. підлягає стягненню із відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; Місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кілен" (61166, м. Харків, пр.-т. Науки, 40, кв. 629, ) 52577,79 грн. заборгованості (з яких: 36168,25 грн. інфляційне нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з квітня 2014 року по листопад 2015 року; 16 409, 54 грн. - 20 % річних за 600 днів прострочення виконання грошового зобов'язання), 1 378, 00 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі - 1 589, 97 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 04.03.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова