РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/22301/14
За позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт»

до Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море»

про зобов'язання вчинити дії та стягнення пені і штрафу, -

Головуючий суддя: Морозов С.М.

Судді: Якименко М.М.

Плотницька Н.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Попічко Р.Р. (представник за довіреністю№ Д-058/2014 від 28.02.2014р.);

від відповідача: Трохимчук О.І. (представник за довіреністювід 10.08.2012р.);

Обставини справи:

Державна компанія з експерту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море», в якому просить суд примусити відповідача передати Державній компанії з експерту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» майно на загальну суму 18 151 102,13 дол. США, що еквівалентно 235 056 772,58 грн., з певним переліком майна; примусити відповідача надати послуги на загальну суму 1 132 988,92 дол. США, що еквівалентно 14 672 206,51 грн.; стягнути з відповідача 2 809 507,80 дол. США пені, що еквівалентно 36 383 126,01 грн. та 1 270 577,15 дол. США штрафу, що еквівалентно 16 153 974,09 грн. за договором комісії № USE-16.1-400-D/K-08 від 22.10.2008р. Позовні вимоги позивачем змінювалися неодноразово. У відповідності до змісту останніх заяв про уточнення позовних вимог, поданих позивачем до матеріалів справи 11.06.2015р. та 16.02.2016р., позивач просить примусити відповідача передати Державній компанії з експерту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» майно згідно вказаного в заяві переліку; примусити відповідача надати визначені в заяві послуги технічного сприяння; та з урахуванням вимог заяви від 16.02.2016р. - стягнути з відповідача пеню в сумі 31 217 988,03 грн. та штраф у сумі 17 691 442,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем були порушені умови договору комісії № USE-16.1-400-D/K-08 від 22.10.2008р в частині дотримання строків передачі позивачу майна та здійснення технічного сприяння при будівництві кораблів № 3 та №4. У зв?язку з цим позивач на підставі п. 18.2 договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно переданого майна, та штраф у розмірі 7 відсотків вартості такого майна і послуг на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що пунктом 18.9 договору комісії передбачено, що у разі затримки перерахування коштів Комісіонером (позивачем) Комітенту (відповідачу) незалежно від причин такої затримки, строки виконання етапів робіт будівництва кораблів та/або приймання-передачі продукції на комісію можуть бути перенесені Комітентом на строк, який дорівнює строку прострочення перерахування коштів і в цьому випадку відповідач звільняється від сплати пені, передбаченої п. 18.2 договору. Відповідач зазначає про те, що позивачем не було йому перераховано у встановлені строки кошти у сумі 8100000 доларів США за виконання етапу «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» стосовно корабля № 2, у зв?язку з чим відповідач скористався правом, передбаченим п. 18.9 договору і надіслав позивачу лист від 01.09.2014 № 001/К/15, яким повідомив про призупинення виконання робіт та відвантаження іншої продукції за договором відповідно до строків затримки платежу. Таким чином, відповідач стверджує про те, що ним не порушені законодавчо встановлені правила здійснення господарської діяльності, оскільки на підставі п.п. 18.4, 18.9 договору він звільняється від відповідальності за порушення строків поставки продукції та виконання робіт, оскільки таке порушення викликане несвоєчасним виконанням позивачем своїх грошових зобов?язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя - Пригунова А.Б.) від 09.02.2015р. порушено провадження у справі №910/22301/14 та призначеної до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2015р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

23.02.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі.

25.02.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд примусити відповідача передати Державній компанії з експерту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» майно на загальну суму 18 151 102,13 дол. США, що еквівалентно 514 547 443,18 грн. з певним переліком майна; примусити відповідача надати послуги з технічного сприяння (відповідно до додатку № 9 до договору комісії від 22.10.2008р. № USE-16/1-400-D/K-08, п. 26 додатку № 1 до додаткової угоди № 5 від 17.03.2011р. до договору комісії від 22.10.2008р. №USE-16/1-400-D/K-08, додатку № 1 до додаткової угоди №10 від 09.11.2011 р. до договору комісії від 22.10.2008р. №USE-16/1-400-D/K-08) на загальну суму 1 496 266,45 дол. США, що еквівалентно 42 416 161,32 грн.; стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 410 276,13 дол. США, що еквівалентно 68 326 507,73 грн.; стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% у розмірі 1 375 315,80 дол. США, що еквівалентно 38 987 452,30 грн.

25.02.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому Відкрите акціонерне товариство «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» заперечило проти позову про зобов'язання вчинити дії та стягнення 2 809 507,80 дол. США, що еквівалентно 36 383 126,01 грн. та 1 270 577,15 дол. США, що еквівалентно 16 453 974,09 грн.

У судовому засіданні 04.03.2015р. представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд примусити Відкрите акціонерне товариство «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» передати Державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» майно на загальну суму 18 151 102,13 дол. США, що становить 487 502 301,01 грн. з певним переліком майна; примусити відповідача надати послуги з технічного сприяння на загальну суму 1 362 034,45 доларів США, що становить 36 581 521,26 грн.; стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» пеню у розмірі 2 410 276,13 дол. США, що еквівалентно 64 735 196,30 грн.; стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» штраф у розмірі 7% річних у сумі 1 365 919,56 дол. США, що еквівалентно 36 685 867,54 грн.

В судовому засіданні 04.03.2015р. оголошено перерву до 08.04.2015р. та продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

02.04.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме пунктів 3 і 4 прохальної частини позову, в якій просить суд стягнути з відповідача пеню в національній валюті України у сумі еквівалентній 2 410 276,13 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день платежу; стягнути з відповідача штраф в національній валюті України у сумі еквівалентній 1 365 919,56 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день платежу.

07.04.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав доповнення до відзиву, в якому Відкрите акціонерне товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» заперечує щодо зобов'язання вчинити дії та стягнення пені у розмірі 2 410 276,13 доларів США та штрафу у сумі 1 365 919,56 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015р. призначено колегіальний розгляд даної справи.

14.04.2015р. після проведення автоматичного розподілу справи №910/22301/14, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Пригунова А.Б. (головуюча), Ващенко Т.М. та Плотницька Н.Б.

26.05.2015р. у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б. призначено проведення автоматизованого розподілу справи №910/22301/14.Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.05.2015р. справа №910/22301/14 була передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Морозов С.М., судді Ващенко Т.М., Плотницька Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015р. прийнято справу №910/22301/14 до провадження колегією суддів та призначено до розгляду на 09.06.2015р.

В судовому засіданні 09.06.2015р. оголошено перерву до 11.06.2015р.

В судовому засіданні 11.06.2015р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд примусити відповідача передати визначене в заяві майно; примусити відповідача надати визначені в заяві послуги технічного сприяння; стягнути з відповідача пеню в сумі 51 023 856,05 грн.; стягнути з відповідача штраф у розмірі 7 відсотків усумі 28 915 559,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2015р. у справі №910/22301/14 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015р. поновлено провадження у справі №910/22301/14 та призначено розгляд справи на 17.11.2015р.

Судове засідання 17.11.2015р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2015р. у зв'язку з виходом судді Плотницької Н.Б. з лікарняного, розгляд справи №910/22301/14 призначено на 08.12.2015р.

Судове засідання 08.12.2015р. не відбулося у зв'язку з направленням судді Ващенко Т.М. на навчання до Національної школи суддів України та перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.12.2015р. справа №910/22301/14 була передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Морозов С.М., судді Плотницька Н.Б., Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. справу №910/22301/14 прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 26.01.2016р.

В судовому засіданні 26.01.2016р. у справі оголошено перерву до 02.02.2016р.

В судовому засіданні 02.02.2016р. у справі оголошено перерву до 09.02.2016р.

В судовому засіданні 09.02.2016р. представником відповідача подано клопотання про продовження строку розгляду спору, яке судом задоволено, продовжено строк розгляду справи до 26.02.2016р. включно, у справі оголошено перерву до 23.02.2016р.

16.02.2016р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме пунктів 3 і 4 прохальної частини позову, в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 31 217 988,03 грн. та стягнути з відповідача штраф у сумі 17 691 442,05 грн.

Судом вказана заява не прийнята до розгляду, оскільки у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України позивачем не подано доказів сплати судового збору в порядку передбаченому Законом України «Про судовий збір» до вказаної заяви.

17.02.2016р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав доповнення до заяви про уточнення позовних вимог.

18.02.2016р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких відповідач заперечує проти позову.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 23 лютого 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2008 року між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (Комісіонер за договором) і Відкритим акціонерним товариством «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» (Комітент за Договором) було укладено Договір комісії №USE-16.1-400-D/K-08 (надалі - Договір комісії). У відповідності до п. 2.1, 1.1 цього Договору, Комісіонер зобов?язався за дорученням Комітента за комісійну плату укласти із Замовником (Бюро закупівель Управління Міжнародного співробітництва Головного Управління озброєнь і військової техніки Народно-визвольної армії Китаю) за рахунок Комітента, але від свого імені, правочин (зовнішньоекономічний контракт), щодо суднобудування кораблів №1 та №2, виготовлення та поставки продукції, здійснення технічного сприяння при дообладнанні кораблів №1 і №2 та будівництві кораблів №3 та №4 в країні замовникана умовах, викладених в Додатку №9 та проведення підготовки виробничо-технічного персоналу на умовах, викладених в Додатку № 28.

Відповідно до умов пункту 4.2.1 Договору комісії відповідач зобов?язався передати позивачу продукцію на комісію відповідно до умов цього договору. В пункті 1.1 Договору комісії сторони визначили, що під терміном «продукція» розуміються Вироби, Технологічна та Робоча конструкторська документація. В свою чергу Вироби - це усі матеріальні предмети, що передаються Комітентом Комісіонеру за цим договором, включаючи Кораблі №1, №2, комплекти ЗІП та забезпечення кораблів, корпусні конструкції, комплектуючі вироби, устаткування та обладнання, технологічну оснастку, Експлуатаційну документацію (частину 2), перелік яких наданий в додатках № 10, 11-13, 15-18, 21, 22, 23. Технологічна документація - це комплект документації, необхідний для будівництва та випробувань корабля відповідно до робочої конструкторської документації та згідно із принциповою технологією будування, та який виготовлюється Комітентом. Робоча конструкторська документація - це конструкторська документація на збиральні одиниці загальнопромислового призначення, яка виготовляється Комітентом.

Згідно із п. 5.1, 5.2 передача продукції на комісію здійснюється на території Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» у м. Феодосія, строки передачі продукції визначаються графіком, який наведений у Додатку №7.

У відповідності до Додатку №7 до Договору комісії сторони визначили загальний графік передачі на комісію. Початком відліку тривалості термінів виконання зобов?язань за договором комісії сторони визначили дату вступу в силу Контракту із Замовником (То).

Так, у відповідності до Додатку №7 до Договору комісії було визначено наступні терміни передачі продукції, яка є предметом позовних вимог: частина першої партії обладнання для кораблів №3 і №4 - То+ 34,5 місяців (п. 20.1); друга партія матеріалів для кораблів №3 і №4 - То + 29,5 міс. (п. 17.2); третя партія матеріалів для кораблів №3 і №4 - То + 36 міс. (п. 17.3); експлуатаційна документація (частина 2) для корабля №4 - То + 40 міс. і 20 днів (п. 23); друга парія обладнання для кораблів №3 і №4 - То + 41,5 міс. (п. 20.2); бортовий комплект ЗІП для корабля №4 - То + 41,5 міс. (п. 12); бортове забезпечення для корабля №4 - То + 41,5 міс. (п. 15); базовий комплект ЗІП для кораблів №3 та №4 - То + 45,5 міс. (п. 13); базове забезпечення для кораблів №3 та №4 - То + 45,5 міс. (п. 16).

Крім того, у відповідності до п. 2.1 Договору комісії відповідач зобов?язався здійснювати технічне сприяння при будівництві кораблів №1 і №2 та будівництві кораблів №3 і №4 в країн замовника на умовах, викладених в Додатку № 9. Додатком №9 до Договору комісії сторонами було визначено етапи, зміст та строки виконання робіт технічного сприяння, а Додатком №1 до Додаткової угоди № 10 до Договору комісії сторони визначили вартість кожного з під етапів технічного сприяння.

Загальна специфікація продукції та робіт була визначена сторонами в Додатку №1 до Додаткової угоди №5 від 17.03.2011р. до Договору комісії (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

З наведеного вбачається, що договором №USE-16/1-400 D/К-08 від 22.12.2008р. та додатками до нього сторони визначили окремі етапи будівництва кораблів №1, №2, №3 та №4, їх приймання комісіонером, порядок оплати, порядок та строки передачі майна на комісію та надання послуг з технічного сприяння.

Спір між позивачем і відповідачем виник у зв?язку з невиконанням відповідачем зобов?язань з передачі позивачу продукцію на комісію та надання послуг технічного сприяння згідно із умовами договору, в результаті чого позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою з вимогами примусити відповідача передати позивачу майно на загальну суму 18 151 102,13 дол. США з певним переліком майна; примусити відповідача надати послуги з технічного сприяння на загальну суму 1 362 034,45 доларів США, за певним переліком робіт, а також стягнути з відповідача пеню і штраф.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а провадження у справі в частині вимог про примушення відповідача передати майно і надати послуги підлягає припиненню з наступних підстав.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №USE-16/1-400 D/К-08 від 22.12.2008р. як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором комісії, який підпадає під правове регулювання норм статей 1011-1028 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вже зазначалося вище, початком відліку тривалості термінів виконання зобов?язань за договором комісії сторони визначили дату вступу в силу Контракту із Замовником (То).

У відповідності до п. 4.1.13 Договору комісії Комісіонер зобов?язується протягом одного робочого дня повідомити Комітента дату вступу Контракту в дію (То). Листом № USE-60/1/14108 від 16.12.2009 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи) позивач повідомив відповідача, що 16.12.2009 є датою відліку всіх поставок та робіт (То) за Договором комісії. Про визначення вказаної дати початком відліку всіх поставок по Договору комісії не заперечує і відповідач, що підтверджується змістом його доповнень до відзиву від 03.04.2015р. (с. 11 том 4 справи)

З урахуванням цього і зважаючи на визначені в Додатках №7 (щодо поставки майна) та №9 (щодо робіт з технічного сприяння) строки виконання зобов?язань, господарським судом встановлено, що відповідач був зобов?язаний передати позивачу продукцію на комісію та виконати роботи з технічного сприяння в наступні терміни:

- частина першої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 4 556 577,17 доларів США - до 17.10.2012р.;

- частина другої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 вартістю 30 763,92 долари США - до 20.05.2012р.;

- частина третьої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 - вартістю 63 669,90 доларів США - до 01.12.2012р.;

- експлуатаційна документація (частина 2) для корабля №4 вартістю 90 098,00 доларів США - до 20.04.2013р.;

- частина другої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 10 044 140,14 доларів США - до 15.05.2013р.;

- бортовий комплект ЗІП для корабля №4 вартістю 6 823,00 долари США - до 15.05.2013р.;

- бортове забезпечення для корабля №4 вартістю 134 791,00 долар США - до 15.05.2013р.;

- базовий комплект ЗІП для кораблів №3 та №4 вартістю 515 782,00 долари США - до 12.09.2013р.;

- базове забезпечення для кораблів №3 та №4 вартістю 2 708 130,00 доларів США - до 12.09.2013р.;

- технічне сприяння (підетапи 1.5, 1.6, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7, 3.8, 3.9 відповідно до Додатку №9 до Договору, п. 26 додатку № 1 до Додаткової угоди №5 до договору та додатку №1 до Додаткової угоди №10 до договору) на загальну суму 1 362 034,45 долари США - до 20.11.2014р.

Однак встановленні Договором комісії строки та до подання позивачем позовної заяви у цій справі, відповідач не виконав вказані зобов'язання: не передав позивачу вказане майно на комісію загальною вартістю 18 151 102,13 доларів США та не надав послуги з технічного сприяння, вартість яких станом на 05.03.2015р. становила 1 362 034,45 доларів США.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, доповненні до відзиву та наданих суду поясненнях заперечує той факт, що ним порушені строки передачі майна на комісію та надання послуг технічного сприяння, посилаючись на умови пункту 18.9 Договору комісії та зазначає про те, що строки виконання цих зобов'язань були перенесені у зв'язку із простроченням позивача щодо виконання його грошових зобов'язань по договору. Так, відповідач посилається на той факт, що позивачем були порушені строки сплати авансового платежу у відповідності до умов п.п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1, 5.1 Графіку надходження коштів на два місяці та 13 днів, що у відповідності до п. 18.9 Договору комісії зумовило перенесення строків виконання робіт з будівництва кораблів та передачі продукції на комісію.

Також відповідач зазначає про те, що позивачем було порушене грошове зобов'язання зі сплати 8 100 000,00 доларів США за виконання етапу «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2, що визначені пунктом 2.6 Графіку надходження коштів (Додаток №50 до договору), у зв'язку з чим відповідач на підставі пункту 18.9 Договору комісії скористався своїм правом на призупинення виконання робіт і відвантаження продукції, про що було направлено позивачу лист №001/К/15 від 01.09.2014р. Таким чином, відповідач вважає що ним не були порушені строки передачі майна на комісію та надання послуг з технічного сприяння через прострочення позивача та за умовами п. 18.9 Договору він звільняється від сплати пені, передбаченої п. 18.2 Договору.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку про безпідставність вказаних вище тверджень відповідача з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Отже, для застосування вказаної норми права повинно бути встановлено виконання якого саме зобов'язання передує виникненню відповідного обов'язку у боржника та факт такого невиконання позивачем умов договору, у зв'язку з яким у відповідача не було б можливості виконати взяті на себе зобов'язання.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Як встановлено судом вище, предметом спору у розглядуваній справі є саме виконання сторонами своїх обов'язків саме з будівництва кораблів №3 та №4, зокрема, передання відповідачем продукції на комісію та надання послуг технічного сприяння щодо кораблів №3 і №4.

Як вже зазначалося вище, порядок передачі продукції на комісію та надання послуг технічного сприяння визначено сторонами в п.п. п. 5.1, 5.2, 2.1 Договору комісії, Додатках №7 та №9 до Договору комісії.

При цьому Договором не визначено, що від виконання позивачем обов'язку перерахування грошових коштів на рахунок відповідача у відповідності до умов п. 6.7 договору та графіку надходження грошових коштів (додаток №50 до договору комісії), ніяким чином не залежить обов'язок відповідача з передачі продукції для кораблів №3 та №4, а також їх налаштування, тощо. Тому вказані зобов'язання не є зустрічними.

За таких умов до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 538 Цивільного кодексу України.

Однак, у відповідності до умов пункту 18.9 Договору комісії у разі затримки перерахування коштів Комісіонером (позивачем) Комітенту (відповідачу) незалежно від причин такої затримки проти строків, вказаних у Додатку № 50, строки виконання етапів робіт будівництва кораблів та/або приймання - передачі продукції на комісію можуть бути перенесені Комітентом на строк, який дорівнює строку прострочення перерахування коштів. В такому випадку Комітент звільняється від сплати пені, передбаченої п. 18.2 договору.

Так, у п.6.1 договору №USE-16/1-400 D/К-08 від 22.12.2008р. сторони визначили, що ціна договору визначається як ціна реалізації продукції та робіт замовнику, встановлюється у розмірі 204 412 837,00 долара США та включає в себе погоджену з комітентом ціну продукції та робіт, комісійну плату та витрати комісіонера (з урахуванням додаткової угоди №5 від 17.03.2011р.).

Комітент доручив комісіонеру забезпечити такий порядок проведення платежів, відповідно до якого грошові кошти будуть надходити на розрахунковий рахунок комітента згідно з графіком надходження коштів, викладеному в Додатку №50 (п.6.6 договору №USE-16/1-400 D/К-08 від 22.12.2008р.).

Зі змісту п.2.4 додатку №50 «Графік надходження коштів» до договору №USE-16/1-400 D/К-08 від 22.12.2008р. в редакції додаткової угоди №5 від 17.03.2011р. вбачається, що за етап «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» комісіонер повинен перерахувати комітенту 8 100 000,00 доларів США. Платежі здійснюються після завершення відповідного етапу. Згідно з п. 6.7 укладеного між сторонами правочину комісіонер зобов'язався перерахувати комітенту отримані від замовника грошові кошти за відрахуванням витрат та комісійної плати комісіонера) протягом 5 днів з моменту їх зарахування на свій рахунок.

Як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 20.08.2014р. у справі №910/13483/14 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» до Державного підприємства державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про стягнення 8 100 000,00 дол. США, яке набрало законної сили (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 та постановою Вищого господарського суду від 23.12.2015р.) відповідно до виписки про банківські операції за 26.03.2014р. на рахунок комісіонера було зараховано 12 936 237,11 доларів США, які надійшли від замовника на виконання грошових зобов'язань за будівництво корабля №2. Таким чином, господарський суд встановив, що строк оплати за етапами «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» в розмірі 8 100 000,00 доларів США настав.

Зважаючи на положення пункту 6.7 Договору комісії, строк виконання грошового зобов'язання позивача по перерахуванню відповідачу 8 100 000,00 доларів США за виконання етапу «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2 сплив 31.03.2014р. (дата отримання коштів замовника на рахунок позивача 26.03.2014р. + 5 днів).

Як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 20.08.2014р. у справі №910/13483/14 комісіонер своїх обов'язків з розрахунків з комітентом за корабель №2 не виконав. Також на час розгляду справи №910/22301/14 сторонами не надано доказів сплати позивачем відповідачу 8 100 000,00 доларів США за виконання етапу «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2.

Однак виходячи із аналізу умов укладеного між сторонами правочину та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов'язань з передачі позивачу продукції на комісію, що підтверджується наступним.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, у відповідності до умов п. 4.2.1 Договору комісії, п.п. 20.1, 17.2, 17.3, 23, 20.2, 12, 15, 13, 16 Додатку №7 до Договору комісії, пунктів 18.1, 15.2, 15.3, 21, 18.2, 11, 13, 12, 14 Додатку №1 до Додаткової угоди № 5 до Договору комісії, строки виконання відповідачем зобов'язань з поставки продукції на комісію закінчилися в період з 20.05.2012р. по 12.09.2013р., а саме щодо поставок:

- частини першої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 4 556 577,17 доларів США - 17.10.2012р.;

- частини другої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 вартістю 30 763,92 долари США - 20.05.2012р.;

- частини третьої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 - вартістю 63 669,90 доларів США - 01.12.2012р.;

- експлуатаційної документації (частина 2) для корабля №4 вартістю 90 098,00 доларів США - 20.04.2013р.;

- частини другої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 10 044 140,14 доларів США - 15.05.2013р.;

- бортового комплекту ЗІП для корабля №4 вартістю 6 823,00 долари США - 15.05.2013р.;

- бортового забезпечення для корабля №4 вартістю 134 791,00 долар США - 15.05.2013р.;

- базового комплекту ЗІП для кораблів №3 та №4 вартістю 515 782,00 долари США - 12.09.2013р.;

- базового забезпечення для кораблів №3 та №4 вартістю 2 708 130,00 доларів США - 12.09.2013р.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується відповідачем, визначене Договором комісії майно у вказані вище строки відповідач позивачу не передав.

При цьому порушення позивачем зобов'язання зі сплати відповідачу грошових коштів за виконання етапу «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2 розпочалося з 01.04.2013р., тобто вже після закінчення строків виконання відповідачем зобов'язань з поставки вказаного вище майна на комісію.

Крім того, умовами пункту 18.9 Договору комісії передбачається саме право Комітента перенести строки будівництва кораблів та/або приймання-передачі продукції на строк прострочення перерахування Комісіонером коштів, а не безумовне автоматичне таке призупинення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач скористався цим правом лише 01.09.2014р., про що повідомив позивача листом №001/К/15. Однак, як вже було встановлено вище, до цього часу зобов'язання відповідача з передачі продукції вже було порушене.

Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання та визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 14) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Договором комісії не передбачено такого наслідку порушення зобов'язання, як його зупинення або відстрочення. Застосування ж відповідачем пункту 18.9 Договору комісії можливе лише щодо власних зобов'язань, строки виконання яких ще не порушені, тобто зобов'язань, які належним чином виконуються відповідачем і строк виконання яких ще не настав, або триває. В даному ж випадку, на момент виникнення обставини затримки позивача в перерахуванні належних відповідачу коштів (а саме розрахунку за етапом «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2 ) зобов'язання відповідача щодо передачі майна на комісію згідно п.п. 20.1, 17.2, 17.3, 23, 20.2, 12, 15, 13, 16 Додатку №7 до Договору комісії вже були порушені, оскільки строки виконання цих зобов'язань вже настали і зобов'язання відповідачем виконані не були.

За таких умов посилання відповідача на положення пункту 18.9 Договору комісії в обґрунтування обставин належного виконання ним зобов'язань з передачі майна на комісію є безпідставним.

Твердження відповідача про те, що строк виконання грошового зобов'язання позивача по розрахунку за етап «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2 настав раніше за строки виконання зобов'язань відповідача по передачі майна на комісію є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. Так, посилаючись на цей факт відповідач звертає увагу на умови Додатку №7 в частині визначення строків виконання його зобов'язань з поставки продукції, які визначені періодами від То + 40-45 місяців, а зобов'язання позивача щодо розрахунку за етап «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2 встановлений - То + 37 місяців. Однак при цьому відповідачем не враховані положення примітки до розділу 2 Графіку надходження коштів (Додаток №50) а також пункту 6.7 Договору комісії, в яких сторонами передбачено, що платежі здійснюються після завершення відповідного етапу, а обов'язок позивача перерахувати позивачу грошові кошти настає після їх отримання від замовника протягом 5 днів з моменту їх зарахування на свій рахунок. Матеріалами справи та обставинами, встановленими рішенням Господарського суду м. Києва від 20.08.2014р. у справі №910/13483/14, підтверджується, що зобов'язання позивача зі сплати відповідачу 8 100 000,00 доларів США за корабель №2 було порушено позивачем з 01.04.2014р.

Посилання відповідача на порушення позивачем строків розрахунків починаючи від сплати авансового платежу та невірне визначення строків виконання зобов'язання, зокрема по передачі першої партії обладнання для кораблів №3 та №4 вартістю 4 556 577,17 доларів США також не приймаються судом до уваги, зважаючи на наступне. Як підтверджується Звітом комісіонера №1 від 31.03.2010р. (с. 62 том 4 справи) отримавши від замовника 24.03.2010р. грошові кошти, позивач вже 31.03.2010р. перерахував відповідачу 28 975 914,00 доларів США.

Строк поставки відповідачем першої партії обладнання для кораблів №3 і №4 визначений сторонами в п. 20.1 Додатку №7 до Договору комісії та становить То+34,5 міс. Переділ цього обладнання сторони визначили в Додатку № 18 до Договору комісії. При цьому в примітці Додатку №18 сторони визначили, що цей перелік може уточнюватися в період виготовлення робочої конструкторської документації. Додатковою угодою № 19 від 15.11.2012р. сторони уточнили вищевказаний перелік. Так із змісту пункту 2 цієї додаткової угоди слідує, що у зв'язку із необхідністю корегування Переліку обладнання для будівництва кораблів №3 та №4 вказаного у додатку №18 до Договору комісії, сторони домовились викласти в редакції наведеній у Додатку №2 до даної Додаткової угоди. При цьому ні зі змісту самої Додаткової угоди № 19 від 15.11.2012р., ні з Додатку №2 до неї не слідує, що сторонами були змінені строки поставки цього обладнання.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, господарський суд приходить до висновку, що станом на час подання позовної заяви у цій справі відповідачем були порушені його зобов'язання за Договором комісії щодо передачі позивачу продукції на комісію та наданню послуг з технічного сприяння.

02.02.2016р. представником відповідача було надано до матеріалів справи пояснення, з яких вбачається, що 26.10.2015р. між позивачем і відповідачем було укладено Додаткову угоду №29 до Договору комісії (копі якої додано до матеріалів справи), за якою сторонами визначено ціну Договору комісії, строки передачі майна та виконання робіт.

У відповідності до п. 1 Додаткової угоди №29 до Договору комісії від 26.10.2015 у зв'язку із зміщенням строків виконання умов Договору комісії та укладеного на його виконання зовнішньоекономічного контракту з замовником, неможливістю Комітента передати на комісію продукцію та виконати роботи в повному обсязі, з метою приведення графіку виконання договірних зобов'язань до ситуації, яка склалася на теперішній час, з урахуванням поточної виробничої можливості Комітента, враховуючи попередню згоду замовника, сторони вирішили внести зміни та доповнення до Договору комісії.

Пунктом 1.9 Додаткової угоди №29 до Договору комісії сторони виключили Додаток №7 з Договору комісії.

У відповідності до п. 2 вказаної Додаткової угоди сторони визначили, що у зв'язку із змінами до Договору комісії, внесеними згідно із п. 1 цієї угоди, зобов'язання комітента в частині передачі на комісію продукції та виконання робіт зменшено на 13 115 347,97 доларів США. А згідно із п. 3 цієї Додаткової угоди комітент зобов'язався передати решту продукції на комісію та виконати решту робіт в обсязі і у строки (терміни), визначені в Додатку №4 до цієї Додаткової угоди.

Пунктом 5 Додаткової угоди №29 до Договору комісії сторони закріпили, що стан виконання Комітентом обов'язків за Договором комісії щодо передачі продукції на комісію та виконання робіт приведено в Додатку №6 до цієї Додаткової угоди. При цьому Додаток №6, що міститься в матеріалах справи, визначає обсяг невиконаної частини зобов'язання за договором комісії.

У відповідності до умов Додатка №4 до Додаткової угоди №29 до Договору комісії «Обсяг невиконаної частини зобов'язання за Договором комісії, що підлягає виконанню» сторони визначили строки виконання зобов'язання щодо поставки продукції та виконання робіт, які по відповідним позиціям встановлені до 15.03.2016р. та до 15.07.2016.

Згідно із п. 9 Додаткової угоди №29 до Договору комісії ц додаткова угода набирає чинності з дати підписання її сторонами.

Таким чином, під час розгляду Господарським судом м. Києва справи №910/22301/14 сторони господарського спору врегулювали свої спірні правовідносини на майбутнє щодо невиконаної відповідачем частини зобов'язань з передачі продукції на комісію та виконання робіт, шляхом внесення змін і доповнень до Договору комісії, зокрема щодо встановлення строку передачі такої продукції та виконання робіт.

З урахуванням викладеного, на час винесення рішення у справі між сторонами відсутній предмет спору в частині вимог щодо примушення відповідача передати майно згідно переліку та примушення відповідача надати послуги технічного сприяння згідно переліку, що у відповідності до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України є підставою для припинення провадження у справі в цих частинах.

При цьому під час розгляду інших позовних вимог у цій справі господарський суд виходить з того, що в період з часу сплину термінів, визначених Договором комісії та Додатком №7 до Договору комісії, до моменту набрання чинності Додатковою угодою №29 від 26.10.2015р. до Договору комісії, якою виключено Додаток №7 та встановлено нові строки виконання відповідачем невиконаної частини його зобов'язань за Договором комісії, мав місце факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором комісії щодо передачі продукції та надання послуг технічного сприяння. Таким невиконанням були порушені права позивача, що стало підставою для його звернення до суду з позовною заявою.

Враховуючи все вищевикладене, та зважаючи на те, що сторони в Додатковій угоді №29 до Договору комісії не встановили, що відповідач позбавляється від відповідальності за порушення його зобов'язань за Договором комісії та фактично підтвердили об'єми саме невиконаної частини зобов'язань, господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо покладення на відповідача відповідальності за порушення зобов'язання шляхом стягнення неустойки, а саме пені і штрафу.

Так, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 18.2 Договору комісії визначено, що у випадку порушення Комітентом термінів передачі на комісію партій виробів, визначених Додатком №7, Комітент сплачує Комісіонеру за вимогою останнього пеню у розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно переданої партії за кожний тиждень прострочення починаючи з третього тижня після закінчення встановленого терміну передачі. Загальна сума пені не повинна перевищувати 10% від вартості несвоєчасно переданої на комісію партії виробів.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем у останній поданій ним заяві про уточнення позовних вимог від 16.02.2016р., суд приходить до висновку, що цей розрахунок не відповідає фактичним обставинам, що мають значення для визначення розміру пені, оскільки вартість майна зазначена в розрахунку позивача, щодо якого відповідачем допущено прострочення передачі, не відповідає вартості майна, зазначеній в позовній заяві.

Так, у відповідності до наявних в матеріалах справи матеріалів, судом встановлено порушення відповідачем зобов'язання з передання позивачу на комісію продукції, загальною вартістю 18 151 102,13 доларів США, а саме:

- частини першої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 4 556 577,17 доларів США;

- частини другої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 вартістю 30 763,92 долари США;

- частини третьої партії матеріалів для кораблів №3 і №4 - вартістю 63 669,90 доларів США;

- експлуатаційної документації (частина 2) для корабля №4 вартістю 90 098,00 доларів США;

- частини другої партії обладнання для кораблів №3 і №4 вартістю 10 044 140,14 доларів США;

- бортового комплекту ЗІП для корабля №4 вартістю 6 823,00 долари США;

- бортового забезпечення для корабля №4 вартістю 134 791,00 долар США;

- базового комплекту ЗІП для кораблів №3 та №4 вартістю 515 782,00 долари США;

- базового забезпечення для кораблів №3 та №4 вартістю 2 708 130,00 доларів США.

Таким чином, у відповідності до умов п. 18.2 Договору комісії пеня у розмірі 0,5% нараховується на вартість кожної несвоєчасно переданої партії за кожний тиждень прострочення починаючи з третього тижня після закінчення встановленого терміну передачі. Загальна сума пені не повинна перевищувати 10% від вартості несвоєчасно переданої на комісію партії виробів.

Однак позивачем в розрахунку пені помилково серед іншого визначені дві різні вартості частини другої партії обладнання для кораблів №3 та №4 в сумах 11 406 619,17 дол. США та 3 188 694,69 дол. США, які не відповідають вказаним вище вартостям прострочених партій продукції, в результаті чого загальна вартість майна, на яку позивачем в розрахунку нараховується пеня становить 28 095 078,00 дол. США, замість обґрунтованої вартості такої продукції в сумі 18 151 102,13 дол. США.

За таких обставин, господарським судом самостійно здійснено розрахунок пені за порушення відповідачем зобов'язання з передачі на комісію продукції загальною вартістю 18 151 102,13 дол. США, яка з урахуванням встановленого п. 18.2 Договору комісії обмеження в розмірі 10% від вартості такої несвоєчасно переданої продукції становить 23 509 376,41 грн., що відповідає 1 815 110,21 дол. США згідно із офіційним курсом Національного банку України в розмірі 12, 952038 грн./дол. США станом на день подання позовної заяви - 15.10.2014р. З урахуванням викладеного, а також зважаючи відсутність контррозрахунку відповідача, за порушення відповідачем зобов'язання за Договором комісії щодо передачі продукції на комісію, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 23 509 376,41 грн.

Крім того, у відповідності до частини другої ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.1996р. №944. У відповідності до Статуту позивача, Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» є є державним підприємством, заснована і діє на основі державної власності, тобто є суб'єктом, що належить до державного сектора економіки. А тому в даному випадку у зв'язку із порушенням господарського зобов'язання, в якому стороною є суб'єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки - позивач, відповідач підлягає відповідальності за частиною 2 ст. 231 ГК України.

У відповідності до розрахунку позовних вимог, позивачем нарахований штраф у розмірі 7% від вартості майна в сумі 18 151 102,13 дол. США, строк передачі якого відповідачем прострочено, та у розмірі 7% від вартості послуг з технічного оснащення в сумі 1 362 034,45 дол. США. Однак зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини та враховуючи наявні в матеріалах справи обставини, господарський суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем штрафу за прострочення відповідачем строку надання послуг з технічного оснащення за умовами Договору комісії, зважаючи на наступне.

Як було встановлено вище, у відповідності до умов п. 2.1 Договору комісії, Додатку №9 до Договору комісії, п. 26 додатку № 1 до Додаткової угоди №5 до договору та додатку №1 до Додаткової угоди №10 до договору строк виконання зобов'язання відповідача по наданню послуг технічного сприяння на суму 1 362 034,45 долари США було встановлено до 20.11.2014р

При цьому як було встановлено судом 31.03.2014р. настав строк виконання зобов'язання позивача зі сплати відповідачу 8 100 000,00 дол. США за етапом «Підписання приймально-здавального акту» та «Транспортування в Китай» щодо корабля №2. 10.09.2014р. відповідач скористався правом, наданим йому умовами п. 18.9 Договору комісії, щодо перенесення строків виконання етапів будівництва кораблів на строк прострочення перерахування позивачем коштів.

Виходячи із принципу свободи договору та визначенні умов договору, встановленого ст. 627 ЦК України, враховуючи умови п. 18.9 Договору комісії та зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання відповідача по наданню послуг технічного сприяння на суму 1 362 034,45 долари США настав після направлення відповідачем позивачу повідомлення про призупинення на підставі п. 18.9 Договору комісії виконання подальших етапів робіт, а також враховуючи те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів сплати відповідачу заборгованості в сумі 8 100 000,00 дол. США, господарський суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язання з надання послуг технічного сприяння на суму 1 362 034,45 долари США станом на час подання позовної заяви не настав, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення вказаного зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України за порушення відповідачем господарського зобов'язання за участю суб'єкта господарювання, що належить до державного сектора економіки більш ніж на 30 днів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 7% від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання лише в частині прострочення відповідачем передачі майна на комісію, розмір якого становить 16 456 563,53 грн., що відповідає 1 270 577,15 дол. США згідно із офіційним курсом Національного банку України в розмірі 12,952038 грн./дол. США станом на день подання позовної заяви - 15.10.2014р. (18 151 102,13 дол. США х 7% х 12,952038 грн./дол. США).

Зважаючи на те, що валютою зобов'язань згідно умов Договору комісії було визначено долар США, господарський суд під час визначення розміру стягуваних сум виходить із вказівок Вищого господарського суду України, висловлених в п. 3.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно якої визначено, що у разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти, ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що спростовували б наявність підстав для стягнення з нього пені та штрафу за порушення зобов'язань за Договором комісії.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 23 509 376,41 грн. та штрафу в сумі 16 456 563,53 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо примушення відповідача передати продукцію та надати послуги технічного сприяння підлягає припиненню на підставі п. 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» до Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» про примушення Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» передати Державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» майно згідно визначеного переліку та про примушення Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» надати послуги з технічного сприяння згідно визначеного переліку.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна компанія «Море» (ідентифікаційний код 14309008, адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 47) на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» (ідентифікаційний код 21655998, адреса:04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36) 23 509 376,41 (двадцять три мільйони п'ятсот дев'ять тисяч триста сімдесят шість гривень 41 копійку) грн. пені та 16 456 563,53 (шістнадцять мільйонів чотириста п'ятдесят шість тисяч п'ятсот шістдесят три гривні 53 копійки) грн. штрафу.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. В іншій частині в позові відмовити.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.02.2016 р.

Головуючий суддя Морозов С.М.

Судді Якименко М.М.

Плотницька Н.Б.