ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 922/6375/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Титан", с. Молошковичі
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотоп-Імпекс", м. Харків
про стягнення 26 075,96 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 09.11.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Титан" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотоп-Імпекс" (відповідача) про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 25 301,76 грн. та 3% річних в розмірі 774,20 грн. за договором поставки №120913 від 12.09.2013 р. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваний судом обґрунтований та докладний розрахунок суми основного боргу (із зазначенням сплаченої позивачем суми, поставленого відповідачем товару та підсумкової суми основного боргу заявленої до стягнення) до суду не подав.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№ 5607 від 18.02.2016 р.) повідомив суду про те, що відповідач не передав позивачеві товар за договором поставки №120913 від 12.09.2013 р. на загальну суму 13 860,00 грн. Таким чином, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача передоплати в розмірі 13 860,00 грн. за непоставлений товар на вказану суму. Крім того, відповідач не визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 25 301,76 грн. та 3% річних в розмірі 774,20 грн., оскільки попередня оплата не є грошовим зобов'язанням, тому нарахування позивачем 3% річних та індексу інфляції є таким, що суперечить чинному законодавству.

Ухвалою суду від 11.02.2016 р. було задоволено клопотання відповідача та продовжено строк розгляду спору на 15 днів відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Враховуючи те, що судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12.09.2013 року між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальником) був укладений договір поставки № 120913, відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах передбачених даним договором передати партіями на протязі строку дії даного договору у власність позивача продукцію (далі - товар), а саме паливні гранули з лушпиння соняшника, а позивач зобов'язався оплатити і прийняти товар відповідно до умов цього договору.

За умовами Розділу 2 "Умови поставки" поставка товару здійснюється зі складу відповідача автотранспортом позивача. Доставка товару - за рахунок позивача. Пункт відвантаження товару: Харківська область, Балаклійський район, с. Бригадирівка, вул. Центральна, 49-А. Строк поставки кожної партії товару попередньо узгоджується сторонами. Відвантаження товару здійснюється лише за наявності грошових коштів в розмірі відвантажувальної партії на розрахунковому рахунку позивача, перерахованих на виконання даного договору в кількості та на умовах, передбачених Розділом 4 даного договору.

Згідно з Розділом 4 "Ціна. Умови та строки поставки" договору загальна вартість товару складає суму по всім видатковим накладним, підписаним уповноваженими представниками сторін. Позивач здійснює передоплату, оплату в розмірі 100% суми по рахункам-фактурам. Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. До ціни товару включено: упаковка та витрати, пов'язані з відвантаженням товару.

Таким чином, за умовами Розділу 4 позивач зобов'язався перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача 100% попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача передоплату в розмірі 121 000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень за № 67 від 12.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 92 від 23.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 93 від 24.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 159 від 11.10.2013 р. на суму 13 420,00 грн., № 133 від 04.10.2013 р. на суму 26 840,00 грн., №414 від 11.12.2013 р. на суму 27280,00 грн. та № 425 від 12.12.2013 р. на суму 13 860,00 грн.

Відповідач передав у власність позивача товар на загальну суму 107 140,00 гривень, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими їх печатками видатковими накладними за № 2 від 12.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 8 від 24.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 9 від 24.09.2013 р. на суму 13 200,00 грн., № 10 від 07.10.2013 р. на суму 13 420,00 грн., № 11 від 07.10.2013р. на суму 13 420,00 грн., № 15 від 14.10.2013 р. на суму 13420,00 грн., №16 від 11.12.2013 р. на суму 13 640,00 грн. та № 17 від 11.12.2013 р. на суму 13640,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав відповідачеві претензію без дати та номеру (а.с. 33) з вимогою перерахувати на рахунок позивача борг (залишок передоплати) в розмірі 14 080,00 грн. Відповідач отримав дану претензію, що підтверджується наявною у справі копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34), але залишив її без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Тобто, у даній претензії позивач фактично просить повернути сплачений аванс за неотриманий від відповідача товар.

Відповідач у відзиві на позов та представник позивача у судовому засіданні підтверджує факт отримання від позивача 121 000,00 грн. попередньої оплати та визнає факт непередачі позивачеві товару на загальну суму 13 860,00 грн. (121 000,00 грн. передоплата - 107 140,00 грн. вартість переданого товару = 13 860,00 грн.).

При цьому позивач в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваний судом обґрунтований та докладний розрахунок суми основного боргу (із зазначенням сплаченої позивачем суми, поставленого відповідачем товару та підсумкової суми основного боргу заявленої до стягнення) до суду не подав.

Дослідивши зміст наданих сторонами первинних бухгалтерських документів та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 13 860,00 грн., суд дійшов висновку про те, що станом на день звернення до суду відповідач не передав позивачеві товар на загальну суму 13 860,00 грн., а не на вказану позивачем у розрахунку до позовної заяви (а.с. 38) суму 14080,00 грн.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином судом встановлено, що відповідач станом на день звернення до суду товар на загальну суму 13 860,00 грн. позивачеві не передав, попередню оплату в розмірі 13 860,00 грн. позивачеві не повернув.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини, приписи закону і на те, що відповідач товар на загальну суму 13 860,00 грн. позивачеві не передав, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в розмірі 13 860,00 грн. В решті позовних вимог про стягнення з відповідача попередньої оплати (220,00 грн.) слід відмовити.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 25 301,76 грн. та 3% річних в розмірі 774,20 грн., нарахованих позивачем на суму попередньої оплати відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 16.09.2014 р. у справі № 921/266/13-г/7 та від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 25 301,76 грн. та 3% річних в розмірі 774,20 грн. задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 13 860,00 грн. В решті позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 625, 629, 655, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ""Екотоп-Імпекс" (61068, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 85А, , р/р 8411 в ПАТ "Фідокомбанк", МФО 380009) на користь Приватного підприємства "Титан" (юридична адреса: 81065, Львівська область, Яворівський район, с. Молошковичі, поштова адреса: 81053, Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Шухевича, 1/46, , р/р 247 в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) попередню оплату в розмірі 13 860,00 грн. та судовий збір в розмірі 647,39 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 01.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_2