ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 922/6253/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю від 04.03.2016 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ агропромислова асоціація Агросвіт, м. Харків (вх. № 416Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р.

у справі №922/6253/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт, м. Харків

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КУА ДІКВ-Л, що діє в інтересах і за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Бізнес ресурс, м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6253/15 (суддя Лаврова Л.С.) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КУА ДІКВ-Л, що діє в інтересах і за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Бізнес ресурс про визнання недійсним договору відмовлено.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6253/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, визнати договір про надання позики від 01.12.2014 року №8П-БР4 недійсним з моменту його укладення.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт зазначає про те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

На думку апелянта, з огляду на недодержання відповідачем вимог статті 203 Цивільного кодексу України при укладенні договору про надання позики від 01.12.2014 року №8П-БР4 вказаний договір підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 01.03. 2016 року.

29.02.2016 року на адресу суду від позивача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні (вх.№2346).

01.03.2016 року на адресу суду від відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КУА ДІКВ-Л, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№2364).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.) розгляд справи відкладено на 09.03.2016 року, у звязку з задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

09.03.2016 року на адресу суду від позивача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Вказане клопотання відхиляється колегією суддів, у звязку з тим, що позивач не позбавлений права направити іншого представника в призначене судове засідання.

У судовому засіданні 09.03.2016 року представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 09.03.2016 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №801, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи, що представник позивача належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, , перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

10 жовтня 2014 р. були скликані загальні збори учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім "Агросвіт", що підтверджується відповідним протоколом.

На вказаних зборах були присутні всі учасники товариства позивача, які після обговорення одноголосно ухвалили наступне рішення: надати директору товариства ОСОБА_3 попередню згоду на укладання, підписання правочинів щодо переведення боргу, відступлення права вимоги, позики, надання або отримання консультаційних послуг на будь-яких умовах з різними контрагентами.

Зазначений протокол загальних зборів підписаний учасниками товариства позивача та скріплений печаткою.

Надалі, 01.12.2014 року, між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами ДІКВ-Л (позикодавець), який діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду БІЗНЕС РЕСУРС-4 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ АГРОСВІТ (позичальник) укладений договір про надання позики № 8П-БР4.

Позикодавець, на підставі взятих на себе зобовязань в межах договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р. передав у власність позичальника грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, а позичальник зобовязався повернути їх позикодавцю, а також сплатити проценти в встановленому розмірі та порядку.

Пунктом 2.1. договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р. сторони погодили, що з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною, сума позики становить 53 000 000,00 грн.

Строк повернення позики визначено пунктом 4.1. вказаного договору, з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною до 31.12.2015 року.

Згідно п.1.4. договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р., сторони гарантують, що для укладання цього договору є всі належні повноваження керівників та дозволи інших органів управління сторін.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КУА ДІКВ-Л, в якому просив визнати договір про надання позики від 01.12.2014 року №8П-БР4 недійсним з моменту його укладення.

В обґрунтування своєї правової позиції в господарському суді першої інстанції зазначав про те, що ТОВ Агропромислова Асоціація АГРОСВІТ, як співзасновник ТОВ Торгівельний дім Агросвіт, вважає що загальні збори учасників ТОВ ТД АГРОСВІТ не надавали згоду директору ТОВ Торгівельний дім Агросвіт на укладання договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., відповідно до якого позикодавець ТОВ КУА ДІКВ-Л передав у власність ТОВ ТД АГРОСВІТ - Позичальник грошові кошти у розмірі 53 000 000,00 грн.

25.01.2016 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2014 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КУА ДІКВ-Л, що діє в інтересах і за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Бізнес ресурс та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт укладений договір про надання позики №8П-БР4.

Договір про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014 року, підписаний з боку ТОВ «Торгівельний дім «АГРОСВІТ» представником за довіреністю, виданою директором товариства 02.07.2014 року та посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі №1827.

Згідно умов договору, позикодавець ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» на підставі взятих на себе зобовязань в межах договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014 року передало у власність позичальника ТОВ «ТД «Агросвіт» грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, а позичальник зобовязався повернути їх позикодавцю, а також сплатити проценти у встановленому розмірі та порядку.

Відповідно до п. 2.1 договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014 рок, з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною, сума позики становить 53 000 000,00 грн.

Строк повернення позики визначено пунктом 4.1. вказаного договору, з урахуванням додаткових угод, які є його невідємною частиною до 31.12.2015 року.

Згідно п.1.4. договору про надання позики № 8П-БР4 від 01.12.2014 р., сторони гарантують, що для укладання цього договору є всі належні повноваження керівників та дозволи інших органів управління сторін.

Станом на дату укладення договору про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014 року у ТОВ «ТД «Агросвіт» діяв статут (нова редакція), державну реєстрація якого було проведено державним реєстратором ОСОБА_5 07.10.2014 року, номер запису 7052773.

Згідно п.4.1 статуту, ТОВ «ТД «Агросвіт», органами управління товариством є загальні збори учасників і директор.

Відповідно до п.4.12 статуту ТОВ «ТД «Агросвіт» виконавчим органом товариства є директор, обраний загальними зборами учасників. Директор здійснює поточне керівництво діяльністю товариства і є підзвітним загальним зборам учасників.

Згідно п.4.12.1 статуту ТОВ «ТД «Агросвіт», директор вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, котрі входять до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Відповідно до пп..4 п.4.3 статуту ТОВ «ТД «Агросвіт», до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить погодження укладання договорів поруки, застави, позики, отримання кредиту, страхування, купівлі- продажу корпоративних прав, купівлі продажу нерухомості, купівлі продажу основних засобів товариства, цінних паперів.

Приписами статті 143 Цивільного кодексу України унормовано, що установчим документом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч.1 ст.97 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.89 ГК України, ч.1 ст.23 Закону України Про господарські товариства управління товариством здійснюють його органи.

Відповідно до ч.2 ст.97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст.62 Закону України Про господарські товариства передбачено, що дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

З огляду на зазначені положення статуту ТОВ «ТД «Агросвіт» та норми законодавства України, обовязкової умовою укладення договору про надання позики від 01.12.2014 року є погодження загальними зборами учасників товариства у вигляді відповідного рішення зборів.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд посилався на те, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ТД «Агросвіт», оформленим протоколом від 10.10.2014 року надано директору товариства попередню згоду на укладення, підписання правочинів щодо переведення боргу, відступлення права вимоги, позики, надання або отримання консультаційних послуг на будь яких умовах з різними контрагентами та дійшов висновку, що договір про надання позики від 01.12.2014 року підписаний представником ТОВ «ТД «Агросвіт» на підставі довіреності виданої директором товариства в межах повноважень, наданих рішенням загальних зборів ТОВ «ТД «Агро світ», а отже, підстави для визнання спірного договору недійсним з цього приводу відсутні.

Частиною 4 статті 145 Цивільного кодексу України встановлено, що статутом товариства і законом, до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

Відповідно до пп..4 п.4.3 статуту ТОВ «ТД «Агросвіт», погодження, укладанння договорів позики віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Згідно п.4.3.2 статуту, питання віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників не можуть бути передані на вирішення виконавчому органу товариства.

Отже, рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТД «Агросвіт» від 10.10.2014 року не можна вважати погодженням укладення договору про надання позики від 01.12.2014 року, оскільки це суперечить вимогам закону та статуту ТОВ «ТД «Агро світ» щодо визначення виключної компетенції загальних зборів учасників і заборони передачі цих питань на вирішення виконавчому органу цього товариства.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних права та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно з цієї статті, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Приписами частини 1 статті 238 Цивільного кодексу України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

За таких обставин, договір про надання позики від 01.12.2014 року вчинений від імені ТОВ «ТД «Агросвіт» особою, яка не мала на це повноважень відповідно до закону та статуту.

Також, відповідач до господарського суду першої інстанції надав докази вчинення ТОВ Торгівельний дім АГРОСВІТ дій, які підтверджують погодження та подальше схвалення з боку товариства підписання оспорюваного договору в розумінні ст.241 Цивільного кодексу України.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/5985/15 за позовом ТОВ Компанія з управління активами ДІКВ-Л до ТОВ Торгівельний дім АГРОСВІТ про стягнення відсотків за користування позикою за договором про надання позики №8П-БР4 від 01.12.2014р., яке набрало законної сили, встановлено, що ТОВ Торгівельний дім АГРОСВІТ своїми діями схвалило оспорюваний договір, про що свідчить факт прийняття ТОВ Торгівельний дім АГРОСВІТ від ТОВ Компанія з управління активами ДІКВ-Л позики у розмірі 52 809 00,00 грн. та факт повернення ТОВ Торгівельний дім АГРОСВІТ на рахунок ТОВ Компанія з управління активами ДІКВ-Л позики у розмірі 38 709 000,00 грн., а також сплата відсотків за користування позикою.

Окрім того, рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/5985/15, яке набрало законної сили, не встановлені обставини, які б свідчили про недійсність вищезазначеного договору позики від 01.12.2014 року №8П-БР4. Також, у зазначеному рішенні зазначено на те, що відповідач визнав позов повністю, шляхом подання відповідної заяви.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приписами ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Частиною 2 статті 241 Цивільного кодексу України унормовано, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п.п.3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, припис абзацу 1 частини 3 статті 92 ЦК України зобовязує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обовязку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (зазначене правило стосується правочинів що не отримали наступного схвалення особи, яку представляють).

Зі змісту статуту ТОВ «ТД «Агросвіт» від 07.10.2014 року вбачається, що учасниками ТОВ «ТД «Агросвіт» є ТОВ АПА «Агросвіт» із часткою в статутному капіталі в розмірі 90 % і ТОВ «КУА «ДІКВ-Л» із часткою у 10% статутного капіталу.

Отже, відповідач, який є учасником ТОВ «ТД «Агросвіт», безумовно був обізнаний про встановлені статутом ТОВ «ТД «Агросвіт» обмеження щодо укладення правочинів виконавчим органом цього товариства і для відповідача такі обмеження мали юридичну силу.

За таких обставин, до правовідносин між ТОВ «КУА «ДІКВ-Л», який є учасником ТОВ «ТД «Агросвіт», що виникли з договору про надання позики від 01.12.2014 року не можуть бути застосовані положення частини 2 статті 92 ЦК України щодо того, що у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

А тому, необґрунтованими є посилання позивача на наявність підстав, з якими закон повязує визнання правочину недійсним з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 241 ЦК України, наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно п.п.3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст.241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи зясувати повязані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути … або вчинення уповноваженим органом (посадовою особою) такої юридичної особи дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.і.)

Аналогічна правова позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.04.2015р. Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2014 р. у пунктів 3, 5 розділу Учасники судового процесу, саме: частиною 1 ст.241 ЦК України встановлено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину. Так, оскільки подальші дії товариства свідчать про схвалення договору, він вважається дійсним, незважаючи на підписання цього договору директором товариства з перевищенням повноважень (постанова Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі № 3-68гс14).

Верховний Суд України у постанові від 19.08.2014р. у справі № 3-68гс14 зазначив, що сплата позивачем та отримання відповідачем коштів свідчать про схвалення оспорюваного договору, а отже відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору, укладеного представником з перевищенням повноважень.

Таким чином, подальше схвалення ТОВ «ТД «Агросвіт» договору про надання позики від 01.12.2014 року №8П-БР4 виключає задоволення позову про визнання договору недійсним.

В абзаці 5 пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законі інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 26.12.2013 року у справі №6-94ЦС13 зазначено про те, що однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних інтересів позивача.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 207 Господарського кодексу України унормовано, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

А отже, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами, а тому не підлягають до задоволення.

Таким чином, позивачем в порушення приписів статей 32-34,36 Господарського процесуального кодексу України не надано належних доказів та не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції апелянтом не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які апелянт посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт, м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі № 922/6253/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 12.03.2016р.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Тихий П.В.