ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Справа № 6/90-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від апелянта - ОСОБА_1 - на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2016р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.09.2003р. № 86, ОСОБА_2 - за довіреністю від 23.09.2015р.,

від кредиторів - не з'явились,

ліквідатор - не з'явився,

ФОП ОСОБА_3 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 (вх.№ 289 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09,

за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни та Роменському районі Сумської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Федька", м. Ромни,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 (суддя Соп`яненко О.Ю.) у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг (вх. 884 (з) від 03.04.2014р.) відмовлено.

Не погодившись з ухвалою господарського суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Федька", якою відмовлено в задоволенні позовної заяви про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг (вх.884(3) від 03.04.2014р.), та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог ОСОБА_4 зазначає, що спрямованість її дій на погашення боргів банкрута є свідченням порушення оспорюваним правочином прав та законних інтересів скаржника, як засновника ТОВ "Агрофірма Федька", оскільки внаслідок його укладення збільшилась заборгованість товариства.

При цьому, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності доказів зловмисної домовленості ліквідатора ТОВ "Агрофірма Федька" з ФОП ОСОБА_3, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні №0000046 з підстав закінчення строку давності. На думку апелянта, саме ухвалою Ковпаківського районного суду від 18.02.2014р. підтверджується факт наявності в діях ліквідатора ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5 підроблення договору про надання юридичної допомоги від 10.05.2009р., а також акту приймання-передачі виконаних робіт згідно договору, датованого 10.03.2010р., що свідчать про зловмисну домовленість останнього з ФОП ОСОБА_3 при укладенні спірного договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_3 просить ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення. Крім того, ФОП ОСОБА_3 у зв'язку прийняттям ним участі в іншому судовому засіданні просить провести розгляд справи, призначений на 11.02.2016р., без його участі (вх.№ 1470 від 08.02.2016р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі ФОП ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 при зверненні до суду із позовом про визнання недійсним договору не доведено, в чому полягає порушення її прав, за захистом яких вона звертається. При цьому, ОСОБА_4 є одним із засновників (учасників) ТОВ "Агрофірма Федька", у зв'язку з чим не наділена правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору в контексті вимог ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1, 23, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Окрім цього, ФОП ОСОБА_3 зазначає, що матеріали справи не містять доказів, якими підтверджується факт підписання ліквідатором ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5 договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009р. та акту приймання-передачі виконаних робіт від 10.03.2010р. у червні 2010 року, як обставини, якою апелянт обґрунтовує факт зловмисної домовленості зазначених осіб. При цьому, звертаючи увагу на те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2010 року у справі №6/90-09, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2011 року, ухвалою господарського суду Сумської області від 01.10.2012 року у справі №6/90-09, залишеній в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2013 року, встановлено обставини укладення між ним та ліквідатором ТОВ "Агрофірма Федька" - арбітражним керуючим ОСОБА_5, договору про надання юридич них послуг, відповідність зазначеного договору вимогам закону, правомірність дій ліквідатора при його укладенні та фактичне виконання умов договору.

ОСОБА_4 надано додаткові пояснення до апеляційної скарги щодо обставин підроблення договору про надання юридичної допомоги від 10.05.2009р. та акту приймання-передачі виконаних робіт згідно договору, датованого 10.03.2010р. (вх.№ 1633 від 11.02.2016р.).

ФОП ОСОБА_3 подано клопотання про надіслання на його адресу копії апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі № 6/90-09, а також здійснення розгляду справи без його участі (вх.№ 2211 від 25.02.2016р.).

ОСОБА_4 надано докази направлення копії апеляційної скарги Роменській міжрайонній податковій інспекції, Линову В.М., арбітражному керуючому Кошовському С.В. (вх.№ 2325 від 29.02.2016р.).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

В судовому засідання представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги, просили суд ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг (вх.884(3) від 03.04.2014р.).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою на зворотному боці останнього аркуша ухвали суду апеляційної інстанції від 11.02.2016р., враховуючи, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ліквідатора, представників кредиторів у справі за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Постановою господарського суду Сумської області від 27.04.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Федька" визнано банкрутом на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відкрито відносно боржника ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2009 року між ТОВ "Агрофірма Федька" в особі ліквідатора ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 зобов'язався здійснити необхідний комплекс юридичних дій, пов'язаних із вирішенням спору щодо права власності ТОВ "Агрофірма Федька" на недобудоване нерухоме майно - приміщення офісного центру, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно умов вказаного договору за надані послуги ТОВ "Агрофірма Федька" сплачує ФОП ОСОБА_3 винагороду в розмірі 2000,00 грн. щомісячно та 10 відсотків від ринкової вартості повернутого нерухомого майна.

10.03.2010 року сторонами договору підписано акт приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009р.

01.04.2014 року ОСОБА_4 в межах провадження у справі про банкрутство звернулася до господарського суду Сумської області з заявою про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009 року на підставі ст. 232 ЦК України, мотивуючи подану заяву тим, що оспорюваний договір про надання юридичних послуг вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника ТОВ "Агрофірма Федька", який діяв на підставі постанови господарського суду Сумської області від 27.04.2009 року у справі №6/90-09, як ліквідатор ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5, з однієї сторони, та фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, з другої сторони.

При цьому, в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилається на те, що у зв'язку з підробленням документів (договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009 року та акту приймання-передачі виконаних робіт від 10.03.2010 року) відносно ОСОБА_5 за фактом службового підроблення порушено кримінальну справу відповідно до ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.06.2014 року у справі №6/90-09 позов ОСОБА_4 задоволено, визнано недійсним договір про надання юридичних послуг від 10.05.2009 року, укладений між ТОВ "Агрофірма Федька" в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3, заяву ФОП ОСОБА_3 про припинення провадження у справі в частині розгляду позовної заяви ОСОБА_4 залишено без задоволення, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Федька" на користь ФОП ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від 12.06.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2014р. касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2014р. та ухвалу господарського суду Сумської області від 12.06.2014р. у справі № 6/90-09 скасовано. Справу № 6/90-09 направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

12.11.2015р. винесено оскаржувану ухвалу, непогодження з якою стало підставою для звернення ОСОБА_4 з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1-1 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Сумської області від 27.04.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Федька" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011р., до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 30.06.1999р. зі змінами та доповненнями (далі - Закон про банкрутство).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 4 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" визначено, що господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором); визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 до господарського суду Сумської області було подано заяву про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009р., укладеного між ТОВ "Агрофірма Федька" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_5, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (т.7, а.с. 26-30).

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_4, посилаючись на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.02.2014р. у справі № 592/1390/14-к, зазначила, що в період часу з 19.05.2010р. по 29.05.2010р. арбітражний керуючий ОСОБА_5, маючи печатку ТОВ "Агрофірма Федька" та перебуваючи в приміщенні господарського суду Сумської області по проспекту ім. Т.Г. Шевченка, 18/1 м. Суми, діючи від імені ТОВ "Агрофірма Федька" на підставі постанови господарського суду Сумської області від 27.04.2009р. у справі № 6/90-09 як ліквідатор товариства, уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір про надання юридичних послуг, датований 10.05.2009р., поставивши в графі "замовник" ТОВ "Агрофірма Федька" свій підпис та печатку ТОВ "Агрофірма Федька". Також, ОСОБА_5, діючи від імені ТОВ "Агрофірма Федька", підписав акт приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання юридичної допомоги від 10.05.2009р., датувавши його 10.03.2010р. і поставивши в графі "замовник" свій підпис та печатку ТОВ "Агрофірма Федька", тим самим підробивши офіційний документ.

Зважаючи на вказані обставини, на думку заявника, оспорюваний договір про надання юридичних послуг від 10.05.2009р. було укладено внаслідок зловмисної домовленості представника ТОВ "Агрофірма Федька" - ліквідатора ОСОБА_5, та ФОП ОСОБА_3, що є підставою для визнання його недійним з підстав, визначених статтею 232 Цивільного кодексу України.

Судова колегія, розглянувши заяву ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009р. (вх.884(3) від 03.04.2014р.), а також наявні матеріали справи, зазначає наступне.

Представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю - його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє, оскільки відповідно до ст. 237 ЦК представник зобов'язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя. При цьому, словосполучення "зловмисна домовленість", що використовується в статті, співвідноситься з навмисним діями представника, який усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для довірителя наслідків та бажає (або свідомо допускає) їх настання.

В даному випадку, при доведенні наявності підстав для визнання правочинів недійсними на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України, необхідно довести факт зловмисної домовленості (умисної змови) між представником довірителя та контрагента за спірним договором, яка має наслідком несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постановою від 11.11.2014р. у справі № 6-90-09 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2014р. та ухвалу господарського суду Сумської області від 12.06.2014р. у справі № 6/90-09 та передаючи справу № 6/90-09 на новий розгляд до господарського суду Сумської області (т.8, а.с. 39-46), зокрема, зазначив, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 12.02.2014р., за змістом ст.61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на це відповідні дані підлягають перевірці судом на загальних підставах для встановлення факту заподіяння шкоди, хто саме винен у її заподіянні, ступеня їхньої вини в цьому, і залежно від установленого суд повинен був визначитись щодо підстав, розміру та порядку відшкодування шкоди.

Отже, обставини, які зазначені в ухвалі Ковпаківського районного суду від 18.02.2014р., якою ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, підлягають самостійній перевірці судом на загальних підставах.

З цього приводу судова колегія зазначає, що зі змісту ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких гуртуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалі справи, 25.05.2010р. ліквідатором ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5 до господарського суду Сумської області було подано звіт (вх.№ 8083, т.1, а.с. 58,59), в якому він просив припинити провадження у справі згідно з п. 7 ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

31.05.2010 року ФОП ОСОБА_3 надав ліквідатору ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5 вимогу з поточними кредиторськими вимогами на суму 278920,00 грн., в якій просив включити грошові вимоги до ТОВ "Агрофірма Федька" на вищевказану суму до реєстру вимог кредиторів як вартість за надані юридичні послуги згідно умов договору від 10.05.2009 р. та акту приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання юридичної допомоги від 10.05.2009 р., датованого 10.03.2010 року.

21.06.2010р. ліквідатором ОСОБА_5 до господарського суду Сумської області було подано клопотання про залишення звіту та ліквідаційного балансу без розгляду (вх.№ 9767), обґрунтовуючи свої вимоги виникненням під час ліквідаційної процедури боржника - ТОВ "Агрофірма Федька" поточної заборгованості, пов'язаної з ліквідаційною процедурою, перед ФОП ОСОБА_3 (т.1, а.с. 100-105).

26.07.2010р. ліквідатором ОСОБА_5 до господарського суду Сумської області подано клопотання про припинення провадження у справі (вх.№ 13030), в якому останній просив суд залишити без розгляду клопотання ліквідатора ТОВ "Агрофірма Федька" від 21.06.2010р. (т.2, а.с. 57), в обґрунтування якого зазначив, що договір про надання юридичних послуг від 10.05.2009р., укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, акт приймання-передачі виконаних робіт від 10.03.2010р. та заява про визнання грошових вимог ФОП ОСОБА_3 підписувались ним у червні 2010 року, коли він тяжко хворів. При цьому, з умовами вищезазначеного договору, акту приймання-передачі виконаних робіт та заяви про визнання грошових вимог ФОП ОСОБА_3 ліквідатор не був ознайомлений через хворобливий стан здоров'я.

Судова колегія зазначає, що з вказаних письмових пояснень ліквідатора ОСОБА_5 вбачається, що волевиявлення останнього при підписанні спірного договору не було спрямовано на створення невигідних майнових наслідків для боржника.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження отримання ліквідатором ОСОБА_5 будь-якої власної вигоди від укладення договору про надання правової допомоги від 10.05.2009р.

Окрім цього, Ковпаківським районним судом м. Суми винесено ухвалу від 18.02.2014 року у справі №592/1390/14-к, згідно якої ОСОБА_5, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, звільнено від кримінальної відповідальності з підстави закінчення строку давності. Вказаним процесуальним документом не було визнано ОСОБА_5 винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, що позбавляє вказаний документ доказової сили при встановленні обставин, на які посилається ОСОБА_4 при обґрунтуванні заявлених вимог. Крім того, дана ухвала не містить посилань на окремі документи, на підставі яких можна зробити висновок, що ОСОБА_5 при укладенні спірного правочину усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, передбачав настання невигідних для довірителя наслідків та бажав (або свідомо допускав) їх настання.

Судова колегія зазначає, що відсутність вироку суду, який набрав законної сили, та яким встановлено факт вчинення ліквідатором ТОВ "Агрофірма Федька" ОСОБА_5 протиправних дій, на які посилається ОСОБА_4 при обґрунтуванні заявлених вимог, а також не подання апелянтом в супереч положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України належних доказів на підтвердження факту зловмисної домовленості ліквідатора ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 при укладенні спірного договору, яка знаходить своє вираження в умислі ліквідатора товариства на настання несприятливих для боржника наслідків, за відсутності визнання даної обставини вказаними особами, виключає наявності підстав для визнання недійсним договір про надання правової допомоги від 10.05.2009р. з підстав, на які посилається заявник.

Окрім цього, аналіз змісту ст. 232 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що її дія поширюється на договірне представництво, яке виникає на підставі договору доручення, адже ч. 2 ст. 232 надає право застосовувати відповідні правові наслідки лише "довірителю".

Слід враховувати, що орган юридичної особи, визначений ст. 97 ЦК України, який діє одноособово, не підпадає під поняття представника, як воно випливає зі змісту ст. 237 Цивільного кодексу України. У зв'язку з цим вказана стаття не може застосовуватися у випадках, коли правочин вчиняється органом юридичної особи навіть всупереч інтересам юридичної особи, оскільки за такими правочинами мають наступати інші правові наслідки.

Також, відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Цивільного кодексу України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Оскільки договір про надання правової допомоги від 10.05.2009р. від імені ТОВ "Агрофірма Федька" підписано ліквідатором ОСОБА_5, який на час його укладення був одноособово наділений повноваженнями органу управління боржника, вказана обставина виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 232 Цивільного кодексу України.

Окрім цього, згідно з п. 1.2 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007р. № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" до корпоративних спорів належить також спори за позовами учасників (акціонерів) господарських товариств про визнання недійсними правочинів, укладених товариством, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Судова колегія, зважаючи на те, що під час ліквідаційної процедури повноваженнями з управління та розпорядження майном банкрута наділений виключно ліквідатор банкрута, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ОСОБА_4, звертаючись до господарського суду з заявою про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 10.05.2009 р., не довела суду факт порушення цим договором її корпоративних прав.

Таким чином, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив обставини справи та дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг (вх.884(3) від 03.04.2014р.).

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, м. Ромни, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 12.11.2015р. у справі №6/90-09 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 09.03.2016р.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.