КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р. Справа№ 910/24897/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Сташук Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Дуб О.Р. -за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 (повне рішення складено 29.10.2015)

у справі №910/24897/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Корпорації «Енергоресурс-Інвест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДГАЗБУД»

про стягнення 281 046,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Корпорація «Енергоресурс-Інвест» звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДГАЗБУД» про стягнення заборгованості в сумі 281 046,37 грн., з яких: 114 488,06 грн. основного боргу, пені в сумі 71 716,65 грн., збільшення заборгованості з врахуванням індексу інфляції в розмірі 86 994,33 грн., три проценти річних в сумі 7 847,33 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24897/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДГАЗБУД» на користь Корпорації «Енергоресурс-Інвест» основну суму заборгованості у розмірі 114 488,06 грн., пеню у розмірі 71 716,65 грн., 3% річних у розмірі 7 847,33 грн., інфляційні втрати у розмірі 86 994,33 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 215,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24897/15 в частині стягнення пені у розмірі 71 716,65 грн., змінити рішення в частині стягнення інфляційних втрат та зменшити розмір стягнення до 37 256,44 грн., змінити рішення в частині стягнення 3% річних та зменшити розмір стягнення до 3 256,56 грн., розподілити судовий збір відповідно до законодавства.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм матеріального права.

Скаржник зокрема, зазначає, що відповідно до пункту 11.1. договору №23-5/14 від 17.06.2014 він звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором, у зв'язку з наявністю форс-мажорних обставин, якими є воєнні дії у м. Донецьк. Крім того, за доводами скаржника, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є завищеним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2015 у справі №910/24897/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 до провадження та призначено її розгляд на 12.01.2016.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 прийнято справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 розгляд справи відкладено на 03.02.2016.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 у зв'язку з виходом з відпустки судді Станіка С.Р., якого було визначено для розгляду даної справи відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 прийнято справу №910/24897/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Станік С.Р., Власов Ю.Л.

03.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 03.02.2016 з'явився представник позивача. Представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.06.2014 між Корпорацією «Енергоресурс-Інвест» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «СхідГазБуд» (замовник) укладено договір №23-5/14 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого, виконавець зобов'язується виготовити і поставити, а замовник прийняти і оплатити продукцію - теплогідроізольовані сталеві труби та елементи в металевій оболонці, комплектування для теплових мереж (виробник сталевої труби ш 530 ТзОВ «Метівест Холдинг» м. Донецьк), згідно відповідної Специфікації.

Згідно пункту 3.1. Договору загальна сума поставки за даним Договором складає 764 488,06грн., в тому числі ПДВ 20% 127 414,67 грн.

За умовами Договору замовник оплачує поставлену виконавцем продукцію за ціною, передбаченою у Специфікації відповідно до виставлених рахунків та/або видаткових накладних (пункт 4.1. Договору).

Специфікацією №1 (замовлення №4995.05/1п1), яка є невід'ємною частиною даного Договору, сторони визначили асортимент, кількість та ціну продукції.

Відповідно до п.5.1. Договору розрахунки за поставлену продукцію здійснюються в безготівковому порядку на р/рахунок виконавця.

Згідно п. 5.2. Договору повний розрахунок за кожну поставлену партію продукції проводиться замовником протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати передачі продукції згідно видаткових накладних .Датою передачі продукції від виконавця замовнику вважається момент вручення продукції при її доставці на об'єкт будівництва за адресою: філіал Заводу «Енергія» ПАТ «Київенерго», м. Київ, вул. Колекторна, 44. Дата передачі продукції визначається згідно з видатковою накладною, товарно-транспортною накладною.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, на виконання умов Договору позивач виготовив та поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 764 488,06 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, а саме: №0711-5 від 11.07.2014 на суму 334 129,63 грн., №0717-5 від 17.07.2014 на суму 327 673,57 грн. та №0718-5 від 18.07.2014 на суму 102 684,86 грн.

У свою чергу, відповідач за отриману продукцію розрахувався частково на суму 650 000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за поставлену продукцію у розмірі 114 488,06 грн.

Частиною першою ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням п.5.2. Договору відповідач повинен був провести розрахунки за поставлений товар за видатковою накладною №0711-5 від 11.07.2014 на суму 334 129,63 грн. до 09.09.2014, за видатковою накладною №0717-5 від 17.07.2014 на суму 327 673,57 грн. -до 15.09.2014, за видатковою накладною №0718-5 від 18.07.2014 на суму 102 684,86 грн. -до 16.09.2014.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк виконання зобов'язань щодо оплати отриманої відповідачем продукції на час розгляду справи є таким, що настав.

Відповідачем не надано суду доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України на підтвердження здійснення розрахунку з позивачем за поставлену продукцію в повному обсязі, а тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 114 488,06 грн. боргу колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Крім суми основного боргу, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 71 716,65 грн. за загальний період з 17.09.2014 по 02.09.2015, 86 994,33 грн. інфляційних нарахувань за період жовтень 2014 - червень 2015 та три проценти річних в сумі 7 847,33 грн. за період з 17.09.2014 по 02.09.2015, нараховані за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.2. Договору сторони передбачили, що за порушення термінів оплати продукції замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої на цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення. Строк нарахування пені, а також строк позовної давності щодо її стягнення за цим пунктом становить 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин, є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до п. 11.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором у випадку настання форс-мажорних обставин - надзвичайних і непередбачених подій, що знаходяться поза контролем і волею Сторін.

Згідно з п.11.2. Договору форс-мажорними обставинами визнаються: війна і воєнні дії, повінь, землетрус і інші стихійні лиха, що не залежать від волі якої-небудь із сторін.

При цьому, пунктом 11.3. Договору сторони визначили, що настання форс-мажорних обставин засвідчується висновком Торгово-промислової палати України. Якщо кожне з таких обставин вплине на виконання зобов'язань у термін, встановлений у Договорі, то цей термін відповідно відсувається на час дії відповідної обставини,крім платіжних зобов'язань, що виникли до форс-мажорних обставин і повинні бути виконані в строки передбачені Договором.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду висновку Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини, а відтак відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт настання форс-мажорних обставин.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно положень пункту 11.4. Договору сторона, що не виконує своїх зобов'язань, повинна повідомити іншу сторону про перешкоду або її вплив на виконання зобов'язань за договором негайно після виникнення обставин непереборної сили.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про перешкоду або її вплив на виконання зобов'язань за Договором.

З огляду на наведене, відповідачем в порядку ст. ст. 33, 34 ГПК України не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання підтверджується матеріалами справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір пені, 3% річних та інфляційних нарахувань є більшим, ніж нараховано позивачем, та оскільки з урахуванням норм п.2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з відповідача на користь позивача 71 716,65 грн. пені, 3% річних в сумі 7 847,33 та 86 994,33 грн. інфляційних втрат.

Посилаючись в апеляційній скарзі на завищений розмір 3% річних та інфляційних втрат, відповідач контррозрахунку в цій частині вимог не надав, а відтак, доводи скаржника про неправильність здійснених позивачем розрахунків є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з позицією якого погоджується судова колегія, повно і всебічно дослідив всі суттєві обставини справи та дійшов правильного висновку про їх задоволення у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань, що є підставою для стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам законодавства, а тому рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24897/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД»- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія «СХІДГАЗБУД» на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24897/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі №910/24897/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24897/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

С.Р. Станік

З оригіналом згідно

Секретар судового засідання Т.А.Сташук