ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 910/18339/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мейл-Груп, м. Львів б/н б/д ( вх.. 01-05/37/16 від 05.01.2016 р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2015 року

у справі № 910/18339/15

за позовом: Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави, в особі

позивача-1: Міністерства інфраструктури України, м. Київ

позивача-2: Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Київської міської дирекції УДППЗ Укрпошта, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мейл-Груп, м. Львів

про стягнення 1 196 508 грн. 63 коп.

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2 прокурор;

від позивача-1: ОСОБА_3 представник;

від позивача-2: ОСОБА_3 представник;

від відповідача: не зявився;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялось.

Скаржник в судові засідання не з"явився, своїм правом на участь у судовому розгляді не скористався, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, розгляд справи відкладався за клопотанням скаржника.

На день розгляду справи в судове засідання 10.03.2016р. письмових заяв та клопотань від скаржника про відкладення розгляду справи не надходило.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.12.2015 року у справі № 910/18339/15 (суддя Морозюк А.Я.) позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ Мейл-Груп на користь Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта 583 241 грн. 24 коп. основного боргу, 33 779 грн. 35 коп. 3% річних та 579 488 грн. 04 коп. - інфляційних втрат.

ТОВ Мейл-Груп подано апеляційну скаргу б/н б/д ( вх.. 01-05/37/16 від 05.01.2016 р.), в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з неповним з»ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що при розгляді справи судом не взято до уваги причини виникнення боргу.

Скаржник вважає, що позивач постійно порушував терміни виконання своїх зобов»язань, як наслідок відповідач не дотримувався виконання своїх зобов»язань перед третіми особами. Відповідно замовники відповідача не виконували свої зобов»язання, що призвело відповідача до значного зросту дебіторської заборгованості та тимчасових збитків у господарській діяльності товариства. Дані обставини, на думку скаржника, не дають можливості вчасного виконання фінансових зобов»язань товариства.

Також, скаржник зазначає. що позивач не довів до відома суду та не зменшив розміру позовних вимог в частині основного боргу, тому визначена судом сума основного боргу в розмірі 583 241,24грн. не відповідає наявній заборгованості.

Окрім того, суд не взяв до уваги твердження відповідача, що позивач невірно визначив строк виконання зобов»язання та невірно розрахував інфляційні втрати та 3% річних.

Українське державне підприємство поштового звязку Укрпошта в особі Київської міської дирекції УДППЗ Укрпошта у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав зазначених у відзиві. Позивач вважає, що судом при винесенні рішення повно та всебічно оцінено доводи та докази сторін, що були подані ними під час розгляду справи та враховано позицію кожної із сторін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між Між Українським державним підприємством поштового звязку Укрпошта в особі Київської міської дирекції УДППЗ Укрпошта (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Мейл-Груп (замовником) укладено договір від 30.07.2014 р. №56-1092 та додаткові угоди до нього (том І а.с.11-15), відповідно до яких виконавець (позивач-2) надає замовнику (відповідачу) послуги з пересилання простої письмової кореспонденції з використанням відбитка про оплату письмової кореспонденції в межах України (п. 1.1 договору).

Згідно із п. 3.1 договору розрахунки за виконану роботу здійснюються замовником шляхом перерахування авансу у розмірі 100% від суми чергової партії поштових відправлень, відповідно до п. 2.1.2 згідно з діючими тарифами, шляхом безготівкового розрахунку.

Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт у 3-х примірниках, що складається до 10-го числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що вартість робіт за надані послуги зазначені в п. 2.2.2, із врахуванням внесених змін згідно додаткової угоди №1 від 19.09.2014 р., становить 900 000 шт., всього загальна вартість послуг 2 200 00,00 грн., та згідно додаткової угоди №2 від 26.09.2014 р., становить 4 166 700 шт., всього загальна вартість послуг 10 000 000,00 грн.

Згідно із п.7.1 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року. Пунктом 4 додаткових угод №1 від 19.09.2014 р. та №2 від 26.09.2014 р., якими внесено зміни до договору №56-1092 про надання послуг поштового звязку від 30.07.2014 р., встановлено що додаткова угода вступає в силу з дня підписання її сторонами і діє до повного виконання своїх зобовязань за договором.

Належне виконання умов договору з боку позивача-2 підтверджується підписаними без будь-яких претензій та скріпленими печатками сторін актами виконаних робіт на загальну суму 2 827 813,32 грн. (том І а.с.19-23).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач за надані йому послуги розраховувався частинами та з порушенням встановлених строків, у звязку із чим позивач-2 неодноразово звертався до відповідача з листами про наявність заборгованості, яка складала, зокрема станом на 26.01.2015 р. 1 373 968,32 грн. та просив її погасити (том І а.с.28-31).

В матеріалах справи наявні листи відповідача, якими було гарантовано позивачу погасити заборгованість за надані послуги (том І а.с.16-18).

Оскільки відповідач погашення боргу належним чином не проводив, позивач надіслав йому претензію від 14.04.2015 р. №13-12/1-41 з вимогою погасити виниклу заборгованість, яка станом на 14.04.2015 р. складала 1 144 973,60 грн. (том І а.с.32).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач за надані послуги розрахувався частково, наявна заборгованості підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звірки розрахунків за період з 01.08.2014 р. по 31.10.2015 р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем-2 складає 653 241,24 грн. (том І а.с.147-149) та довідкою позивача-2 від 11.12.2015 р. №10-379-54 грн. (том І а.с.178), згідно якої заборгованість відповідача станом на 11.12.2015 р. становить 583 241,24 грн. Доказів погашення заборгованості в розмірі 583 241,24 грн. суду не надано.

Отже, враховуючи наведене, оскільки відповідачем оплачено частково вартість наданих йому послуг, заборгованість перед позивачем склала 583 241,24 грн. (згідно заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2015р.).

За неналежне виконання договірних зобовязань відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в розмірі 33 779,35 грн. та інфляційні втрати в розмірі 579 488,04 грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення заступника прокурора м.Києва в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Київської міської дирекції УДППЗ Укрпошта до суду з вимогою стягнути з відповідача суму основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, які складають 583 241,24 грн. - основного боргу (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.12.2015 р.), 33 779,35 грн. - 3% річних та 579 488,04 грн. - інфляційних втрат (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.11.2015 р.).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що відповідач суму основного боргу визнав, що підтверджується письмовими поясненнями та підписаним актом звірки розрахунків за період з 01.08.2014 р. по 31.10.2015 р., доказів погашення основного боргу, який згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.12.2015 р. становить 583 241,24 грн., суду не надано.

З огляду на викладене позовна вимога в частині стягнення 583 241,24грн. основного боргу є підставною, а тому підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок, суд першої інстанції правомірно визнав такими, що підлягають до стягнення суму 3% річних, яка відповідно до розрахунку за період з 04.10.2014 року по 30.07.2015 року складає 33 779,35 грн. та інфляційні втрати, які відповідно до розрахунку за період з 04.10.2014 року по 30.07.2015 року складають 579 488,04 грн.

Судовою колегією не беруться до уваги доводи скаржника в частині заперечення щодо періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки листом від 24.09.2014 р. №24092014 (том І а.с.16) відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем-2 станом на 23.09.2014 р. і гарантував провести відповідний розрахунок. Окрім цього, пункт 3.1 договору передбачає розрахунки за виконану роботу шляхом перерахування авансу 100%, що свідчить про необхідність здійснити розрахунок за послуги(роботу) одразу після їх отримання, якщо вони фактично були надані без перерахування авансу.

Окрім того, судова колегія зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п. 4.1 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р.).

З огляду на викладене судова колегія зазначає, що згідно з частиною першої ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобовязання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2015 року у справі № 910/18339/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.03.2016р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.