ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.02.2016 Справа № 905/82/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства Науково-виробнича компанія ГІРНИЧІ МАШИНИ, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Дзержинськвугілля, м. Дзержинськ, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення заборгованості в розмірі 34689750,00грн., 3% річних в розмірі 608735,73грн.

за участю уповноважених представників :

від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю б/н від 15.01.2016р.);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 23.02.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Науково-виробнича компанія ГІРНИЧІ МАШИНИ, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Державного підприємства Дзержинськвугілля, м. Дзержинськ, Донецька область про стягнення заборгованості в розмірі 34689750,00грн., 3% річних в розмірі 608735,73грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 94-Т/60-12 від 29.08.2012р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст. 1, 2, 27, 54 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 5029, 513, 525, 526, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: розрахунок 3% річних; договір про закупівлю товарів за державні кошти № 94-Т/60-12 від 29.08.2012р. з додатками; накладну №280212 від 28.12.2012р.; довіреність №160 від 26.12.2012р.; рахунок-фактуру №280212 від 28.12.2012р.; вимогу №40 від 07.04.2014р. про сплату вартості поставленого обладнання та докази її направлення відповідачу; лист- відповідь №5-6/746 від 25.04.2014р.; довіреність б/н від 18.03.2015р. на представника; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача; правоустановчі документи. 22.02.2016р. на електронну адресу господарського суду надійшли заява про розгляд справи без участі відповідача, відзив б/н б/д, які судом до уваги не прийняті у звязку з тим, що не підписані відповідачем та не містять додатків, про що канцелярією суду було складено відповідний акт.

Представник позивача у судове засідання 23.02.2016р. зявився, підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, надав заяву про відмову від позову в частині стягнення 3% річних в розмірі 608735,73грн.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 23.02.2016р. не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресами місцезнаходження, визначеними за матеріалами справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення представникам відповідача та третьої особи ухвали про відкладення розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених відповідача та третьої особи та ненадання ними певних документів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливають на таку кваліфікацію і не можуть вважатися належною підставою для подальшого відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2012р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 94-Т/60-12 (далі договір), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язався у 2012 році поставити покупцеві товари, зазначені в додатку №1 до цього договору «Специфікація», а покупець прийняти і оплатити такі товари.

За умовами п. 1.3. договору, обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно п.п 3.1., 3.2., ціна цього договору становить 57482860,00грн., у тому числі ПДВ 9580476,67грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Розрахунки проводяться покупцем шляхом 100% попередньої оплати, яка здійснюється на підставі виставленого покупцем рахунку за умови наявності належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1404 від 09.10.2006р. (п. 4.1. договору).

Згідно п. 5.1. договору, строк поставки товарів протягом 90 календарних днів з моменту отримання 50% передплати, але не пізніше 31.12.2012р., за умови отримання 100% вартості товару.

Місце поставки: склад покупця (вклад ВП «Управління матеріально технічного постачання», 85200, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Фрунзе, 14а) на умовах DDP відповідно до правил «ІНКОТЕРМС-2010» (п. 5.2. договору).

За умовами п. 6.2.3 договору, покупець має право зменшувати обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Відповідно п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 31.12.2012р., а у відношенні фінансових зобовязань до їх повного і належного виконання (п. 10.1. договору).

Як вбачається з тексту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач, беручи до уваги сплив встановленого строку для поставки товару 31.12.2012р., не зважаючи на відсутність передплати відповідача здійснив поставку товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 94-Т/60-12 від 29.08.2012р., що підтверджується накладною №280212 від 28.12.2012р. на суму 34689750,00грн., тобто у строки, встановлені договором для поставки.

Даний товар був прийнятий уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреності №160 від 26.12.2012р.

08.04.2014р. позивач направив на адресу відповідача вимогу №40 від 07.04.2014р. про сплату заборгованості за договором № 94-Т/60-12 від 29.08.2012р. та рахунок №280212 від 28.12.2012р.

В листі №5-6/746 від 25.04.2014р. відповідач визнав наявність заборгованості, проте посилався на неможливість виконання вимоги про сплату вартості поставленого обладнання на поточний момент з обєктивних підстав, а саме у звязку з неотриманням офіційної відповіді від ГУ ДКСУ у Донецькій області про анулювання фінансових казначейських векселів, які сформовані у системі електронного обігу фінансових векселів, зокрема, тих, що передбачені для розрахунків з позивачем на суму 34689750,00грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого обладнання, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

23.02.2016р. до суду надійшла заява позивача б/н від 23.02.2016р. про відмову від позову в частині стягнення 3% річних в розмірі 608735,73грн. Зазначена заява підписана підписана уповноваженим представником позивача, довіреність надана у матеріали справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановлення порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд розглядає справу в контексті позовних вимог, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про відмову від позову в частині стягнення 3% річних в розмірі 608735,73грн., а саме: про стягнення заборгованості в розмірі 34689750,00грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 34689750,00грн.

Відповідач свої обовязки з оплати поставленого товару не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він було отримано останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 34689750,00грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсягу у розмірі 34689750,00грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Науково-виробнича компанія ГІРНИЧІ МАШИНИ, м. Київ до Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ, Донецька область про стягнення заборгованості в розмірі 34689750,00грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства Дзержинськвугілля (85200, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. 50 років Жовтня, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства Науково-виробнича компанія ГІРНИЧІ МАШИНИ (01601, м. Київ, Печерський район, пл. Спортивна, 3-В, ) основний борг в розмірі 34689750,00грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 179549,27грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 23.02.2016р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016р.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 415/16

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 відповідачу,

1-третій особі.