РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016Справа №910/32182/15

За позовом Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 132 224, 99 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Козаков О.А.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення авансових платежів (попередню оплату) за договором будівельного підряду № 2704 від 27.04.2015 р. у розмірі 90 000, 00 грн. та неустойки у розмірі 42 224, 99 грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором будівельного підряду № 2704 від 27.04.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32182/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.02.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд даної справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі позивач подав пояснення по справі, у яких відзначає, що відповідач грубо порушив умови договору № 2704 від 27.04.2015 р., у зв'язку з чим Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» відмовився від вказаного договору, а відтак - позивач зобов'язаний повернути аванс у розмірі 90 000, 00 грн.

Також позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначає, що у зв'язку з розглядом даної справи у суді, Житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» понесено витрати на правову допомогу на суму 5 000, 00 грн., які позивач просить сягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п.п. 3.10., 3.11., 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Зі змісту заяви Житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» вбачається, що останнім заявлено про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, що не входять до складу позовних вимог та, відповідно, не збільшують кількісні показники ціни позову.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» не суперечить приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу та повернуті до Господарського суду міста Києва за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 р. між Житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір будівельного підряду № 2704, за умовами якого відповідач зобов'язався власними та/або залученими коштами, силами і засобами здійснити утеплення стінових панелей третьої секції будинку Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» по АДРЕСА_1 у термін до 26.06.2015 р.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору вартість робіт за договором складає 173 169, 90 грн. Оплата робіт здійснюється шляхом поетапної передоплати (авансових платежів).

Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасне закінчення робіт, відповідач сплачує позивачу неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми всього обсягу робіт за договором за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 2704 від 27.04.2015 р. позивач перерахував на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти (попередня оплата) у розмірі 90 000, 00 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

19.11.2015 р. позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з листом від 18.11.2015 р. про відмову від договору № 2704 від 27.04.2015 р. та повернення попередньої оплати у розмірі 90 000, 00 грн.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вказаний лист або перерахування грошових коштів на користь Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обумовлені договором № 2704 від 27.04.2015 р. роботи не виконала, у зв'язку з чим Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» відмовився від договору та просить стягнути з відповідача сплачені авансові платежі (попередню оплату) у розмірі 90 000, 00 грн. у судовому порядку.

Крім того, Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання робіт за договором № 2704 від 27.04.2015 р. у розмірі 42 224, 99 грн.

Нормативно обґрунтовуючи позов, позивач посилається на норми ст. 849 Цивільного кодексу України відповідно до якої якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Виходячи із умові договору № 2704 від 27.04.2015 р. кінцевим терміном виконання відповідачем обумовлених договором робіт є 26.06.2015 р.

В той же час, матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей щодо виконання відповідачем повного обсягу робіт визначеного договором № 2704 від 27.04.2015 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 849 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відтак, за правилами наведеної норми, внаслідок невиконання підрядником обумовлених договором робіт, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Про стягнення саме збитків у разі порушення договору підряду вказує також Верховний Суд України у постанові від 14.10.2014 р. № 3-129гс14 та Вищий господарський суд України у постанові № 922/2430/13 від 22.01.2014 р. та оглядовому листі від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)».

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до п.п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Тож, приймаючи рішення у справі суд виходить із предмету позову, тобто певної матеріально-правової вимога позивача до відповідача.

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

При цьому, суд не наділений компетенцією самостійно визначати зміст позовних вимог у справі та формулювати матеріально-правову вимогу до відповідача.

Слід відзначити, що ані договором № 2704 від 27.04.2015 р., ані нормами чинного законодавства України, що регулюють відносини підряду, не визначено порядок та підстави повернення попередньої оплати.

Таким чином, виходячи із заявлених Житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» вимог, приймаючи до уваги межі позовних вимог та відсутність у даному випадку підстав для застосування норм ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в часині стягнення авансових платежів (попередню оплату) за договором будівельного підряду № 2704 від 27.04.2015 р. у розмірі 90 000, 00 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 42 224, 99 грн. за порушення строку виконання робіт, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Тож, зважаючи на наведене та виходячи із визначення неустойки, яке наведено у п. 4.2. договору № 2704 від 27.04.2015 р., заявлена до стягнення Житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» сума за своїми правовими ознаками фактично є пенею.

Водночас, за змістом Цивільного кодексу України нарахування пені здійснюється у разі порушення грошового зобов'язання та, відповідно, наявність у договорі умови щодо сплати неустойки у вигляді пені за порушення терміну виконання робіт від загальної суми всього обсягу робіт за договором за кожен день прострочення не перетворює таку неустойку в пеню за порушення грошового зобов'язання, так само, як і обов'язок підрядника виконати роботи не стає грошовим зобов'язанням.

Наведене відповідає правовій позицій Верховного Суду України, наведеній у постанові від 03.12.2013 р. у справі № 3-35гс13 та відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для врахування судами при застосуванні відповідної норми права.

Суд враховує, що за змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, однак такі умови є обов'язковими саме для сторін договору, в той час, як у разі виникнення спору та передання його на вирішення суду, суд виходить із приписів чинного законодавства України.

Тож, зважаючи, що за умовами договору № 2704 від 27.04.2015 р. на відповідача покладено зобов'язання щодо виконання робіт, яке не є грошовим у розмінні приписів Цивільного кодексу України, у даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 неустойки у вигляді пені.

Підсумовуючи вищевикладене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та наведених обґрунтувань за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відому у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові, витрати по сплаті судового збору та витрати на послуги адвоката покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.03.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.