ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.02.2016 р. Справа№ 914/2687/15

За заявою: Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина, м. Дрогобич Львівської області,

про відстрочку виконання рішення суду від 29.09.2015 р.

у справі №914/2687/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина, м. Дрогобич Львівської області,

про стягнення 553 281,38 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача (стягувача): ОСОБА_1,

від відповідача (заявника): не зявився.

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.09.2015 р. позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина на користь Публічного акціонерного товариства Укртранснафта 330 082,64 грн. пені, 39 609,92 грн. 3% річних, 183 588,82 грн. інфляційних втрат та 11 065,63 грн. судового збору.

13.10.2015 р. видано наказ на виконання рішення суду від 29.09.2015 р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2015р. залишено без змін рішення суду І інстанції від 29.09.2015р. у справі 914/2687/15.

03.02.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області Публічне акціонерне товариство Нафтопереробний комплекс Галичина подало заяву про відстрочку виконання рішення у справі №914/2687/15.

Ухвалою суду від 03.02.2016р. розгляд заяви про відстрочку виконання рішення призначено на 15.02.2016р. Ухвалою суду від 15.02.2016р. строк розгляду заяви продовжувався на 15 днів та відкладався на 29.02.2016р. з метою надання сторонам можливості подати додаткові докази.

У судове засідання 29.02.2016р. представник боржника (заявника) не зявився, надіслав на адресу суду електронне повідомлення, у якому повідомив про неможливість уповноваженого представника прибути в судове засідання, просив відкласти розгляд заяви. У попередньому судовому засідання заяву про відстрочку підтримав, просив відстрочити виконання рішення суду на 1 рік. Заяву обґрунтовує важким матеріальним становищем підприємства, у звязку з чим негайне виконання рішення суду може призвести до зупинення діяльності юридичної особи.

Представник позивача (стягувача) у судове засідання 29.02.2016р. зявився, подав заперечення на заяву. Зокрема, зазначив, що важке матеріальне становище відповідача утворилося внаслідок його самостійної господарської діяльності, а не в силу обєктивних обставин. Крім того, повідомив, що відповідачем придбавалося у позивача автомобільне пальне, за яке він оплатив кошти. Додатково зазначив, що позивачем було оплачено відповідачу 46 966 092,16 грн. за оренду резервуарів та кошти у розмірі 79 877 369,60 грн. згідно з повідомленням ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» про відступлення права вимоги. Тобто, на думку позивача, відповідні господарські операції спростовують твердження відповідача про зупинення його господарської діяльності та свідчать про ухилення від виконання рішення суду у цій справі. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду. Крім того, заперечив проти відкладення розгляду заяви.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду заяви, суд звертає увагу відповідача на те, що визначений законом строк з урахуванням його продовження уже закінчився, а дата судового засідання була узгоджена з представником відповідача у попередньому судовому засіданні. Тому суд розглядає заяву за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши представника позивача, суд вважає подану заяву такою, що не підлягає задоволенню. При цьому суд виходив з наступного.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства передбачено і «обовязковість рішень суду».

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. За ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути його позбавлена інакше як в інтересах суспільства. За ст.13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Невід'ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захист права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців. У своїх рішеннях, в тому числі і щодо України, Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що неможливість отримати виконання рішення становить втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, як це передбачено у першому реченні першого пункту статті 1 Першого протоколу (див. напр. рішення у справі «Заїченко проти України», «Ромашов проти України», «Войтенко проти України», «Рисовський проти України»). У рішенні по справі «ОСОБА_2 проти України» ЄСПЛ зазначив: «Заявниця може вважати себе жертвою порушення її прав, гарантованих Конвенцією, щодо тривалості невиконання рішення, винесеного на її користь».

Згідно ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення (п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Обгрунтовуючи вимоги за заявою, відповідач подав копії звітів про фінансові результати за 2013-2015р.р., які, на думку заявника, підтверджують збитковість фінансово-господарської діяльності підприємства. Проте, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності та суб'єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів. Заявником не надано суду жодних доказів які б свідчили про те, що на його банківських рахунках відсутні кошти необхідні для виконання рішення суду, чи відсутнє майно на яке можливо було б звернути стягнення з метою погашення наявної перед позивачем заборгованості, хоча суд ухвалами від 04.02.2016р. та від 15.02.2016р. зобовязував його надати такі документи. Натомість позивачем подано докази, що протягом 2014-2015р.р. відповідачу сплачувалися кошти у сумах, зазначених вище.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності обставин виняткового характеру, передбачених ст. 121 ГПК України, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а відтак в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2015р. у справі №914/2687/15.

Суддя Яворський Б.І.