ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 915/1156/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГончарука П.А.,
суддіСтратієнко Л.В.
за участю представника позивача Сорокопуд І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року
у справі№ 915/1156/15 Господарського суду Миколаївської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
доПриватного підприємства "Морське агенство - Ніка"
простягнення 1102, 96 доларів США
ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного підприємства "Морське агенство - Ніка" (надалі - відповідач) про стягнення 1102,96 доларів США (еквівалентно 23378,45 грн) заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано несплатою відповідачем виставленого позивачем рахунку № 18262183 від 02.04.2015 року у сумі 6673,98 доларів США в частині донарахованого на портові збори податку на додану вартість, у зв'язку з відсутністю у судна "MEKHENIK EROKHIN" ознак міжнародного перевезення.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що судно "MEKHENIK EROKHIN" здійснювало міжнародне перевезення вантажу, а тому згідно пункту 9 статті 197 Податкового кодексу України ПДВ не підлягає нарахуванню.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 1509.2015 року у справі № 915/1156/15 (суддя Бездоля Ю.С.) відмовлено Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у задоволені позову до Приватного підприємства "Морське агенство - Ніка" про стягнення 1102,96 доларів США (еквівалентно 23 378,45 грн).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Ярош А.І., суддів: Головея В.М., Лисенко В.А.) рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі № 915/1156/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року та рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі № 915/1156/15 скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України, пункту 54 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, статей 131, 132 Кодексу торгівельного мореплавства України та п. 7 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник касаційної скарги зазначає, що судами проігноровано, що міжнародне перевезення вантажів та закордонне плавання не є тотожними поняттями. Скаржник зазначає, що звільняються від оподаткування ПДВ не всі судна закордонного плавання, а лише ті судна, які здійснюють міжнародні перевезення між портами України та іноземними портами та можуть підтвердити це відповідними документами, а рейс судна "MEKHENIK EROKHIN" не може вважатися міжнародним перевезенням, оскільки не містить такої кваліфікаційні ознаки, як заходження до іноземного порту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін з таких підстав.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 25.05.2007 року між Державним підприємством Миколаївській морський торговельний порт, правонаступником якого є Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Порт) та Приватним підприємством Морське агентство - Ніка (Агент) укладений договір № 37-С (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до умов якого Порт по можливості надає послуги згідно письмових заявок Агента по обслуговуванню суден, які прямують в ДП Миколаївський морський торговельний порт або проходять транзитом, а Агент приймає ці послуги та оплачує їх вартість згідно доручень від імені та за рахунок судновласника, на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 зазначеного договору Порт зобов'язався надавати Агенту рахунки для сплати зборів і платежів за користування наданими послугами, які розраховані на підставі встановлених цін і державних тарифів та вимог цього договору. Рахунки направляються поштою або вручаються Агенту під розписку. В необхідних випадках рахунки попередньо можуть направлятися факсом; надавати по можливості і за заявками Агента інші послуги з оформлення рахунків відповідно до діючих тарифів.

Позивачем був виставлений попередній рахунок № 96852183 від 26.12.2014р. за надані відповідачу послуги, в т.ч. нараховані портові збори судну MEKHANIK EROKHIN, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 18262183 від 30.12.2014р. на суму 5 571,02 доларів США, який підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

З метою оплати послуг, відповідачу був виставлений відповідний рахунок № 18262183 від 30.12.2014р. на суму 5 571,02 доларів США, який ним був повністю оплачений, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується сторонами.

В подальшому, посилаючись на те, що вантажне судно MEKHANIK EROKHIN здійснювало не міжнародне перевезення, позивачем додатково виставлено відповідачу рахунок № 18262183 від 02.04.2015р. на суму 6 673,98 доларів США з метою фактичної доплати відповідачем (з урахуванням попередньої оплати 5 571,02 доларів США) 1 102,96 доларів США.

Листом від 16.04.2015р. за вих. №16/1 відповідач відмовився доплачувати 1102,96 доларів США за рахунком № 18262183 від 02.04.2015 р. із посиланням на відсутність у позивача правових підстав для нарахування на портові збори у спірному випадку ПДВ, оскільки спірне перевезення є міжнародним, а не каботажним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що судно MEKHANIK EROKHIN, яке обслуговувалось відповідачем, та по якому позивачем донараховано ПДВ, перетинало державний кордон України з відповідним оформленням Генеральної декларації, вантажного маніфесту № 1 від 29.12.2014 року з відповідними відмітками органів митного контролю про перетинання судном державного кордону, генерального акту прийому-передачі вантажу від 06.01.2015 року, відповідно до якого вантаж вивантажений «у Чорному морі в нейтральних водах поза межами Російської Федерації» та завантажений в тому ж місці на т/х «Атлантік» (прапор Ліберії, ІМО 9147447).

До того ж, під час нарахування портових зборів судну MEKHANIK EROKHIN, що агентувалось відповідачем у грудні 2014 року, позивачем було використано ставки портових зборів як для суден міжнародного перевезення, що підтверджується відповідними рахунками № 96852183 від 26.12.2014 року, № 18262183 від 30.12.2014 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що генеральні декларації на судна з відмітками митниці про їх оформлення є належним доказом перетину суднами з вантажем митного (державного) кордону України та їх митного оформлення, у зв'язку з чим, судна, розвантажені в нейтральних водах Чорного моря, тобто за межами митної території України із оформленням відповідних маніфестів, є суднами закордонного плавання, що здійснюють міжнародні перевезення, а відтак на підставі пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України звільнені від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення.

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів в України встановлені Порядком справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 р. за № 930/23462, пунктами 1.2, 1.3 якого передбачено, що згідно з частинами третьою - п'ятою статті 22 Закону України "Про морські порти України" портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме: причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача; канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України "Про морські порти України". Портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Визначення "судно закордонного плавання" міститься у пункті 54 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, згідно з яким судно закордонного плавання - українське або іноземне судно, яке здійснює міжнародні перевезення товарів та/або пасажирів та прибуває на митну територію України або вибуває за її межі.

Відповідно до статті 9 Митного кодексу України, митною територією є територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України.

Отже, судна, завантажені чи розвантажені в нейтральних водах Чорного моря, тобто за межами митної території України із оформленням відповідних маніфестів та коносаментів, є суднами закордонного плавання, що здійснюють міжнародні перевезення, про що свідчать митні декларації.

Кодекс торгівельного мореплавства України визначає, зокрема, такі види морських перевезень - каботажне та міжнародне, відповідно і ставки портових зборів, визначені у додатках 2-6 до вказаного Порядку, є різними для суден у закордонному плаванні та суден у каботажному плаванні.

Статтею 132 Кодексу торгівельного мореплавства України передбачено, що перевезення між портами України й іноземними портами можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором.

При цьому, статтею 133 Кодексу торгівельного мореплавства України визначено, що за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов'язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Таким чином, у розумінні Кодексу торгівельного мореплавства України міжнародним морським перевезенням вантажу є перевезення вантажу між портами України й іноземними портами, а каботажним морським перевезенням вантажу є перевезення вантажу між портами України.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що часткове перевантаження вантажу на додаткові судна в нейтральних водах Чорного моря, не вважається каботажним перевезенням, а є частиною міжнародного перевезення та їх неможливо розмежувати.

При цьому, оскільки перевезення додатковим судном з нейтральних вод з перетином державного кордону України є невід'ємною частиною перевезення вантажу із іноземного порту, таке перевезення не здійснюється між портами України, у зв'язку з чим таке перевезення відповідає умовам ст. 132 КТМ України для його кваліфікації як „міжнародного перевезення вантажів".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі, зокрема, такі документи та відомості: генеральна декларація, що містить, зокрема, найменування та опис судна, відомості про його реєстрацію та національну належність, прізвище капітана, прізвище та адресу суднового агента.

За таких обставин, Вищий господарський суд України погоджується з висновком апеляційного суду про те, що Генеральні декларації на судна з відмітками митниці про їх оформлення є належним доказом перетину суднами з вантажем митного (державного ) кордону України та їх митного оформлення.

Порядок оподаткування податком на додану вартість, у тому числі визначення платників податку, умов реєстрації суб'єкта господарювання як платника податку на додану вартість, визначення бази оподаткування регламентується Податковим кодексом України.

За приписами пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про те, що перевантаження імпортного вантажу у нейтральних водах є частиною договору міжнародного перевезення вантажу з іноземного порту до українського порту, а судна із цим вантажем мають статус суден, які здійснюють міжнародне перевезення, тобто учасники цього перевезення перебувають у правовідносинах договору міжнародного перевезення вантажу, внаслідок чого судновласники через своїх агентів не сплачують ПДВ при споживанні послуг, які сплачуються у складі портових зборів відповідно до п. 197.9 ст. 197 Податкового кодексу України.

Посилання позивача на лист Міністерства доходів і зборів України №17866/99-99-19-04-02-15 від 19.12.2013 як на підставу для нарахування податку на додану вартість на портові збори обґрунтовано відхилено місцевим та апеляційним господарськими судами, оскільки даний лист не породжує правових норм, не може встановлювати підстави або порядок застосування пільг з оподаткування, а є думкою контролюючого органу з конкретних правовідносин.

Приймаючи до уваги вищевикладене, Вищий господарський суд України погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів скаржника про недоведеність обставин справи, які суди визнали встановленими та посилання на те, що суди не дали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи фактам, не дослідили у повному обсязі докази у справі, то слід виходити з того, що Вищий господарський суд України відповідно до ст. 1117 ГПК України позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тому що вирішення цих питань не відноситься до його компетенції.

Судові витрати, пов'язані з оплатою касаційної скарги судовим збором, у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 року у справі № 915/1156/15 залишити без змін.

Головуючий суддя І.Д. Кондратова

Суддя П.А. Гончарук

Суддя Л.В. Стратієнко