ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 р. Справа № 923/87/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва", м.Київ

до: Приватного підприємства "Транс-Експрес", м.Херсон

про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 177549,35 грн.

за зустрічним позовом: Приватного підприємства "Транс-Експрес", м. Херсон

до: Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: ТОВ «Техавтосервіс», м.Херсон

про відшкодування матеріальних витрат на ремонт орендованого майна в сумі 53043 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури - не прибув

від позивача за первісним позовом ОСОБА_1, представник за довіреністю №9 від 22.01.2016 р.;

від відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 дов. № б/н від 02.03.2015 р.

Заступник військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" м. Київ (далі-позивач) звернувся з позовом до приватного підприємства "Транс-Експрес" м. Херсон (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 177549,35 грн., з яких: 143115 грн. сума основної заборгованості, 13339,10 грн. пеня, 12892,11 грн. 12% річних та 8203,14 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 530, ст. ст. 526, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 193, 217, 218, 222 Господарського кодексу України, нормами Законів України "Про оренду державного та комунального майна" та "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", договірних зобовязань з внесення орендної плати.

До початку розгляду справи по суті відповідач - приватне підприємство "Транс-Експрес" подав до суду зустрічну позовну заяву до заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" про відшкодування матеріальних витрат на ремонт орендованого майна в сумі 58254,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом ст. ст. 759, 762, 767, 776 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 26.03.2015 року суд здійснив заміну за зустрічним позовом первісного відповідача на належного: Державне підприємство Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" м. Київ.

Справу після перегляду Вищим господарським судом України направлено на новий розгляд та суддею Александровою Л.І. прийнято до свого провадження.

Ухвалами господарського суду Херсонської області від 17.11.2015 р. та 01.12.2015 р. розгляд справи відкладався у звязку з витребуванням додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 01.12.2015 р. задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом (т.2 а.с.68) та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Товариство з обмеженою діяльністю «Техавтосервіс».

17.12.2015р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (т.2 а.с.77), в якій представник позивача ОСОБА_1 просить збільшити розмір позовних вимог на 3903,30 грн. та стягнути заборгованість в розмірі 181452,65 грн.

17.12.2015 р. від позивача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (т.2 а.с.96).

Розпорядженням господарського суду Херсонської області №6 від 21.01.2016 р. у звязку з перебуванням на лікарняному судді Александрової Л.І. та відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ, - справу передано до провадження судді Литвиновій В.В.

Позивач за первісним позовом наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач за первісним позовом проти поову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Позивач за зустрічним позовом наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача (за зустрічним позовом) в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (реєстр вихідної поштової кореспонденції).

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, який дає змогу встановити достовірність документу.

Враховуючи викладене суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2011 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди обладнання № 18 відповідно до якого, орендодавець зобов'язується в порядку та умовах, визначених договором, передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання (майно), та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату (а.с. 9-14).

Перелік майна, що передається в оренду визначений додатком № 1 до договору (а.с. 19).

Пунктами 1.2.2.-1.2.3. встановлено, що стан (якість) майна, що орендується, на момент передання його в оренду за цим договором: перебуває в робочому стані, відповідає вимогам техніки безпеки при роботі на ньому. Вартість майна, що орендується - 921811,79 грн.

Передача майна, що орендується, в оренду здійснюється сторонами за актом прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), довіреності (додаток № 3 до договору) та наказу (додаток № 4 до договору) (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що в акті прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), фіксуються показники лічильників кілометрів та мото-годин роботи обладнання на момент передачі майна в оренду.

Майно, що орендується, вважається переданим орендареві з дати підписання прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), що орендується. Строк оренди триває з дати прийняття майна, що орендується, за актом передання-приймання до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п.п. 4.1.-4.2.).

Орендна плата сплачується орендодавцю на підставі виконаних робіт. Розмір орендної плати згідно розрахунку (додаток № 5 до договору) (п.п. 5.1.).

Сума орендної плати, вказана в додатку 5 до Договору, підлягає попередній оплаті орендарем на протязі 2 банківських днів з моменту підписання сторонами Договору. Сума орендної плати, визначена орендодавцем відповідно до додатку 5 Договору, сплачується орендарем на протязі 2 банківських днів з моменту підписання сторонами акту повернення майна з оренди та на підставі виставленого рахунку.

Відповідно до договору орендодавець зобов'язаний проводити капітальний ремонт майна, що орендується та здійснювати транспортування майна, що орендується при поверненні до міста постійної дислокації.

Орендар відповідно до договору зобов'язується утримувати майно, що орендується у повній справності; постійно слідкувати за кількістю мото-годин експлуатації техніки, які фіксуються на лічильнику, та письмово повідомити орендодавця не пізніше ніж за 4 дня про досягнення показника чергових 300 мото-годин експлуатації техніки, для того, щоб представник орендодавця міг виїхати для контролю здійснення чергового технічного обслуговування техніки, яка має проводитися через кожні 300 мото-годин експлуатації техніки. Технічне обслуговування техніки проводиться орендарем і відбувається в звичайний робочий час.

Розділом 8 встановлено порядок повернення майна орендодавцю, а саме: після закінчення строку оренди орендар зобов'язаний протягом 1-го робочого дня повернути майно, що орендується, орендодавцю за актом повернення майна (додаток № 6) з оренди. Майно вважається повернутим тільки після підписання акту повернення майна (додаток № 6) та акту технічного огляду (додаток № 7). В акті повернення майна з оренди фіксуються показники лічильників кілометрів (мото-годин) роботи техніки на момент повернення майна з оренди, стан пломб на механізмах.

Розділом 9 встановлена відповідальність сторін за порушення умов договору, а саме: за порушення (прострочення) грошових зобов'язань за цим договором орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання (несплати) зобов'язань від суми невиконаного (простроченого) грошового зобов'язання за кожний день порушення виконання. Пеня нараховується за весь період прострочки виконання грошових зобов'язань. В разі прострочення орендарем своїх грошових зобов'язань перед орендодавцем останній має право вимагати, а орендар зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 12% річних, які нараховуються на суму заборгованості орендаря за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати орендодавцю. Збитки стягуються у повній сумі понад штрафні санкції. Орендодавець не несе відповідальність за прямі чи непрямі збитки, нанесені орендарю або третім особам в результаті використання техніки протягом всього строку оренди (включаючи період затримки повернення орендарем майна орендодавцю).

Договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання сторонами (п. 11.1.).

Матеріалами справи підтверджується, що за актом від 15.10.2011 прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р. позивач на виконання умов договору оренди передав, а відповідач прийняв майно, зокрема, автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № НОМЕР_1. Зі сторони відповідача (орендаря) майно прийнято на підставі дефектної відомості (а.с. 78).

Позивачем відповідачеві наданий акт виконаних робіт від 31.08.2012 р. за Договором № 18 від 14.10.2011 р., в якому зазначений розмір орендної плати за період з 14.10.11 по 31.08.12 в сумі 104622 грн. Відповідачем акт не підписаний (а.с. 91).

Листом за вих. 14/10 від 14.10.2012 р. відповідачем ПП "Транс-Експрес" повідомлено позивача, що автонавантажувач передано в неробочому стані та без реєстраційних документів та направлено на узгодження кошторис на проведення ремонтних робіт (а.с. 117).

Листом за вих. № 195 від 12.12.2012 р. позивач повідомив відповідача про необхідність повернення техніки згідно договору № 18 від 14.10.2011 р. та розірвання договору з 01.01.2013 року (а.с. 118).

Листом за вих. 22/01 від 22.01.2013 р. відповідач повторно повідомив позивача, що автонавантажувач передано в неробочому стані та без реєстраційних документів та направив на узгодження кошторис на проведення ремонтних робіт (а.с. 119).

Позивачем відповідачеві наданий акт № 9 виконаних робіт від 21.02.2013 р. за Договором № 18 від 14.10.2011 р., в якому зазначений розмір орендної плати за період з 14.10.11 по 14.02.13 в сумі 157920. Відповідачем акт не підписаний (а.с. 93).

Листом за вих. № 78 від 16.05.2013 р позивач направив вимогу про повернення автонавантажувача САТ 950F, 1994 р. випуску, двигун № НОМЕР_1 протягом пяти робочих днів з моменту отримання листа (а.с. 120) .

Листом за вих. 108 від 29.05.2013 р. відповідач просив повідомити позивача про час та дату на яку необхідно підготувати автонавантажувач САТ 950F для передачі за актом повернення майна в звязку із закінченням строку дії договору (а.с. 98).

04.07.2013 р. між ПП "Транс-Експрес" та ДП Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" складено акт прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р., яким повернуто орендодавцю автонавантажувач САТ 950F в технічно справному стані, двигун САТ-3116. Реєстраційні документи на автонавантажувач та двигун не передавались (а.с. 121) .

Позивачем за вих. № 157 від 16.08.2013 р. направлено відповідачу лист з вимогою оплатити заборгованість з орендної плати. (а.с. 140).

Позивачем на виконання умов договору оренди передано, а відповідачем прийнято майно, зокрема автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № НОМЕР_1, що підтверджується актом від 15.10.2011 прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р. (а.с. 18).

Однак, відповідач зобов'язання по сплаті орендної плати не виконав, що й стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Позовні вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання № 18 від 14.10.2011 в сумі 177549,35 грн., а саме: заборгованість з орендної плати в сумі 143115 грн., пеня 13339,10 грн., 12% річних 12892,11 грн., втрати від інфляції 8203,14 грн. стали предметом судового розгляду у даній справі.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України випливає, що ЦК України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і повязані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені ГК України.

Нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі-Закон) врегульовано правовідносини з оренди державного та комунального майна.

Статтею 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 2 Закону "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями статті 4 Закону "Про оренду державного та комунального майна" до об'єктів оренди віднесено, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні первісного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до акту №117 приймання-передачі основних засобів від 03.12.2010 р. (т.1 а.с.142) автонавантажувач CAT 950 F, випуск 1994 року, серійний №5SК02624, бортовий №18107, первісною вартістю 70136,47 грн., залишковою вартістю 47617,00 грн. було передано Державному підприємству Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» в експлуатацію від філії ЦТУКБ «Дарницька автомобільна база».

Згідно приписів ст..ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Суд в ухвалах від 09.02.2016р. та від 16.02.2016 р. зобовязував позивача надати суду реєстраційні документи на автонавантажувач CAT 950 F, випуск 1994 року, серійний №5SК02624, бортовий №18107 та надати письмові пояснення щодо правових підстав укладення договору оренди майна з огляду на те, що за актом №117 від 03.12.2010 р. автонавантажувач було прийнято позивачем в експлуатацію.

На думку суду, позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження того, що Державне підприємство Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» є власником автонавантажувача CAT 950 F, випуск 1994 року, серійний №5SК02624, бортовий №18107 і станом на 14.10.2011 р. керівник Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» мав право укладати договір оренди майна №18.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані є його недійсністю.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

Відповідно до ч.1 п.1 ст..83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині повязаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку визнати недійсним договір оренди майна №18 від 14.10.2011 р., оскільки він суперечить законодавству (ч.1 ст.203 ЦК України).

З огляду на те, що договір оренди майна №18 від 14.10.2011 р. є недійсним, - відсутні підстави для задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі.

Оскільки підставою зустрічного позову є договір оренди майна №18 від 14.10.2011 р., який при розгляді первісного позову було визнано недійсним, - суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 11 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на 22.01.2015 р.) органи прокуратури були звільнені від сплати судового збору при здійсненні ними своїх повноважень, тому судовий збір не стягується.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.В задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

2.В задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 09.03.2016 року

Суддя В.В.Литвинова