ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 лютого 2016 р. Справа № 902/55/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сидоренко О.О.,

представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 10.02.2016р.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" (АДРЕСА_1, 03186; вул. Виборзька, буд. 99, офіс 104, м. Київ, 03680)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" (вул. Пирогова, 39, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 8660 грн,

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю "Омтімпласт-Україна" про стягнення 8660 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.01.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/55/16 з призначенням її до розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 04.02.2016р. відкладено слухання справи до 23.02.2016р. через неявку в судове засідання представників сторін та неподання ними витребуваних доказів по справі.

В судовому засіданні (23.02.2016р.) представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Натомість відповідач правом участі в судовому засіданні повторно не скористався не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином ухвалою від 04.02.2016р., яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією за адресою, яка відповідає тій, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відтак його процесуальна позиція щодо заявленого позову суду невідома.

Статтею 64 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований за адресою, яка відповідає тій адресі, за якою надсилались останньому ухвали від 21.01.2016р. та 04.02.2016р. Поряд з цим направлені судом на адресу останнього ухвали підприємством звязку повернулися з відміткою "за зазначеною адресою не проживає", відносно чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, враховуючи, що направлення ухвали здійснювалося за адресою відповідача, яка визначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і наявних у матеріалах справи документах, приймаючи до уваги положення ст.64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16.01.2015р. товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" (виконавець, відповідач) виставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" (замовник, позивач) рахунок №2 в сумі 7320 грн.

Згідно даного рахунку товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" має надати товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" послуги зі створення сайту каталогу.

19.01.2015р. товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" згідно платіжного доручення №12 від 19.01.2015р. перераховано товариству з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" 3660 грн в якості передоплати послуг зі створення сайту.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов'язання щодо створення сайту каталогу не виконав, перераховані йому в якості передоплати кошти не повернув.

29.05.2015 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію від 29.05.2015р. щодо повернення коштів перерахованих відповідачу в якості переоплати, яку, як свідчать матеріали справи та стверджує позивач у позові, останнім залишено без відповіді та жодного реагування, що стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами ст. 144 Господарського кодексу України щодо підстав виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Надані в матеріалах справи рахунок №2 від 16.01.2015р. на оплату послуг зі створення сайту каталогу та платіжне доручення №12 від 19.01.2015р., яким здійснено передоплату вказаних послуг свідчать про те, що між сторонами у справі склалися правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється згідно із ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як вказувалось вище, позивачем направлялася на адресу відповідача претензія від 29.05.2015р. щодо повернення коштів перерахованих відповідачу в якості передоплати, яку як свідчать матеріали справи останнім отримано 04.06.2015р., проте залишено без виконання, а відтак в силу приписів ст. 530 ЦК України строк виконання вказаних зобовязань відповідача настав та наявні правові підстави для повернення ним коштів через невиконання своїх зобовязань.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є нормативно та документально доведені, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 3660 грн.

Також позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням договору зазнав збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення збитків у виглядці упущеної вигоди, останній зазначає, що між ним та ТОВ "РА "Юла" було укладено договір від 01.02.2015р. про надання послуг з розміщення інформації в мережі інтернет, за яким ТОВ "Юридична компанія "Делегат" зобов"язувалося розмістити на своєму сайті інформацію надану ТОВ "РА "Юла" починаючи з 01.05.2015р., а останнє зобов"язувалося сплатити за надані послуги 5000 грн.

Як зазначає позивач, в зв"язку із порушенням товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" зобов"язаня щодо виконання робіт зі створення сайту каталогу та відсутністю результатів зазначених робіт, товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "РА "Юла" надіслано повідомлення від 20.04.2015р. про неможливість своєчасно виконати умови договору від 01.02.2015р.

Повідомленням від 26.04.2015р. товариством з обмеженою відповідальністю "РА "Юла" повідомлено товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" про розірвання договору від 01.02.2015р. в односторонньому порядку, в зв"язку з наявністю незалежних від ТОВ "РА "Юла" обставин, що унеможливлюють розміщення інформації на сайті ТОВ "ЮК "Делегат" точно у строки, обумовлені договором.

На підтвердження зазначено, позивачем до матеріалів позову долучено договір про надання послуг з розміщення інформації в мережі інтернет від 01.02.2015р., укладений між ТОВ "РА "Юла" (замовник) та ТОВ "Юридична компанія "Делегат" (виконавець), повідомлення ТОВ "Юридична компанія "Делегат" від 20.04.2015р. про неможливість своєчасного виконання умов договору, повідомлення ТОВ "РА "Юла" від 26.04.2015р. про розірвання договору в односторонньому порядку.

Зазначені вище обставини, на думку позивача, свідчать про те, що внаслідок невиконання товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" зобов"язаня щодо виконання робіт зі створення сайту каталогу та відсутністю результатів зазначених робіт, призвело до завдання товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди) на суму 5000 грн.

Відповідно до п.4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обовязку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення (постанова ВСУ від 28.02.2011р. у справі №3-65гс10).

Окрім того, приписами ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Зі змісту вказаної норми випливає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню.

Аналогічні позиція висвітлена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків, у якому зазначено, що відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Однак, як встановлено судом, позивачем, всупереч наведених норм, не обґрунтовано та не надано доказів в підтвердження наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди, тобто, що неправомірні дії відповідача стали єдиною достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так позивач стверджує, що відповідач мав виконати своє зобовязання щодо створення сайту каталогу до 19.04.2015р., однак доказів вказаного матеріали справи не містять. Поряд з цим, укладаючи з ТОВ "РА "Юла" договір від 01.02.2015р. про надання послуг з розміщення інформації в мережі Інтернет, сторонами зазначено строк виконання своїх зобовязань за вказаним договором до 01.05.2015р. Таким чином, укладаючи договір від 01.02.2015р. ТОВ "Юридична компанія "Делегат" взяло на себе зобовязання щодо розміщення реклами на вказаному сайті, якого станом на момент укладення договору з ТОВ "РА "Юла" створено ще не було і строк створення якого фактично між сторонами погоджено не було, тобто при укладенні договору від 01.02.2015р. останньому було відомо про можливість настання для нього тих чи інших ризиків повязаних зі створенням сайту, відтак і наслідків, які можуть бути спричиненні товариству внаслідок невиконання ТОВ "Оптімпласт-Україна" зобовязань щодо створення сайту. Відтак, укладаючи договір від 01.02.2015р. ТОВ "Юридична компанія "Делегат" заздалегідь погоджено в ньому «відкладальну обставину», від настання якої залежало виконання ним, як замовником, договору про надання послуг з розміщення інформації в мережі Інтернет від 01.02.2015р. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він вчиняв всіх можливих заходів для виконання ТОВ "Оптімпласт-Україна" своїх зобовязань зі створення сайту, від яких залежало виконання ТОВ "Юридична компанія "Делегат" договору від 01.02.2015р., укладеного з ТОВ "РА "Юла" (відсутня жодна переписки, листування з відповідачем щодо виконання ним зобовязання зі створення сайту, тощо).

Відтак, з огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5000 грн неотриманого доходу (упущеної вигоди) є недоведеним, необґрунтованими та такими, що не підтвердженні матеріалами справи. А тому, вимоги позивача в цій частині задоволенню судом не підлягають.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімпласт-Україна" (вул. Пирогова, 39, м. Вінниця, 21018, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Делегат" (АДРЕСА_1, 03186; вул. Виборзька, буд. 99, офіс 104, м. Київ, 03680, ) 3660 грн попередньої оплати та 582 грн 39 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні позову в частинні стягнення 5000 грн неотриманого доходу (упущеної вигоди) відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 29 лютого 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Пирогова, 39, м. Вінниця, 21018)