КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р. Справа№ 910/30211/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: Феделеш Е.М. - за дов.

від відповідача: Каленський О.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015

у справі №910/30211/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжіндустріалбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія»

про стягнення 5 165 578,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Криворіжіндустріалбуд» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 16.12.2015; том 1, а.с. 167-169) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» (далі, відповідач) про стягнення 5 508 367,47 грн., з яких 4 489 347,17 грн. основного боргу, 961 827,25 грн. пені, 57 193,05 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно Договору підряду № 25/03/15 від 25.03.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/30211/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжіндустріалбуд» 4 489 347 (чотири мільйони чотириста вісімдесят дев'ять тисяч триста сорок сім) грн. 17 коп. основного боргу, 961 827 (дев'ятсот шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 25 коп. пені, 57 193 (п'ятдесят сім тисяч сто дев'яносто три) грн.. 05 коп. - 3% річних, 82 625 (вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять п'ять) грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/30211/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що підписи на актах виконаних робіт №24 від 09.07.2015 на суму 154 860,93 грн. та №25 від 09.07.2015 на суму 271 900,44 грн. не належать ОСОБА_4, у зв'язку з чим, для встановлення справжності вказаних підписів, відповідачем до суду першої інстанції було подане клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого, як вказує відповідач, судом було безпідставно відмовлено та взято до уваги лише ті документи, які надав позивач.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 апеляційну скаргу відповідача у справі прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2016.

18.02.2016 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Згідно з частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як підтверджується матеріалами справи, 25.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Криворіжіндустріалбуд» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» (замовник), було укладено Договір підряду № 25/03/15 (далі, Договір).

Згідно пункту 1.1. Договору замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик, власними та залученими силами та засобами відповідно до умов даного договору та норм чинного законодавства України виконати комплекс робіт (далі, роботи) у строки, які зазначені в цьому договорі на об'єкті: «Будівництво деревообробного комбінату у м. Коростень, Житомирської області Цех виготовлення та склад готової продукції» (далі, об'єкт), а замовник зобов'язується відповідно до умов цього договору прийняти виконані роботи та оплатити прийняті за цим договором роботи.

Договором №1 від 01.05.2015 внесено зміни до пункту 1.1. Договору визначивши, що об'єктом є: «Будівництво деревообробного комбінату у м. Коростень, Житомирської області Цех виготовлення та склад готової продукції; Лінія сортування деревини; Влаштування доріг; Вертикальне планування».

Договором № 2 від 22.06.2015 сторонами внесено зміни до договору визначивши, що об'єктом є: «Будівництво деревообробного комбінату у м. Коростень, Житомирської області. Влаштування бетонних майданчиків на відкритому складі деревини орієнтованою площею 20 000 кв. м»

Договором № 3 від 08.06.2015 сторонами внесено зміни до складу робіт, зокрема підрядник зобов'язується виконати додаткові роботи на об'єкті: «Будівництво деревообробного комбінату у м. Коростень, Житомирської області. Влаштування фундаментів вагової».

Договором № 4 від 22.06.2015 сторонами внесено зміни до складу робіт, зокрема підрядник зобов'язується виконати додаткові роботи на об'єкті: «Будівництво деревообробного комбінату у м. Коростень, Житомирської області. Акумулююча ємність. Біоставок-акумулятор».

Відповідно до пункту 2.3. Договору дати початку та закінчення виконання всіх видів (етапів, комплексів) робіт передбачені календарним графіком виконання робіт (додаток № 2 до договору).

Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником по акту здачі-приймання виконаних робіт (пункт 2.4. Договору).

Згідно з пунктом 3.1. Договору вартість робіт, доручених для виконання підряднику визначається на основі погодження одиничних розцінок для актування виконаних підрядних робіт (додаток № 1 до договору), остаточна договірна ціна даного договору визначається на основі фактично виконаних видів робіт, підтверджених актами виконаних робіт розрахованими за затвердженими одиничними розцінками.

Відповідно до пункту 3.2. Договору одиничні розцінки, визначені у пункті 3.1. даного договору, включають в себе відшкодування всіх витрат підрядника, в тому числі вартість послуг та плату за всі виконані ним роботи на об'єкті.

Згідно пункту 3.5. Договору ціни на одиничні розцінки земельних робіт, зазначені в додатку № 1 до договору, при складанні актів виконаних робіт коригуються по формулі, зазначеній з урахуванням обсягу виконаних робіт та вартості палива на день початку виконання наступної частини робіт але не частіше ніж один раз на тиждень. Ціна одинці виконаного обсягу земельних робіт при складанні акту виконаних робіт визначається за наступною формулою: С1=0,65хС+0,35хСх(В/14), де С - ціна одиниці виконання робіт згідно додатку № 1 до договору; С1-відкоригована ціна одиниці виконання робіт в зв'язку з підвищенням вартості палива для застосування при складанні акту виконаних робіт; В - ціна вартості палива в день виконання робіт або в день отримання авансу; 14 - базова ціна вартості палива 14 гривень за один літр палива, згідно домовленості сторін; 0,65 - частина вартості робіт, яка не змінюється в зв'язку зі зміною вартості палива; 0,35 - частина вартості робіт, яка змінюється в зв'язку зі зміною вартості палива; х знак множення; + знак додавання; / знак ділення.

Відповідно до статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і вразі допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У відповідності з пунктом 7.2. Договору передача виконаних робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт з вказанням вартісних та кількісних показників та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3). Підписання сторонами акту приймання будівельних виконаних робіт і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) здійснюється не частіше ніж раз на тиждень. терміни перевірки актів виконаних робіт складають 2 робочих днів з дати їх отримання.

Згідно пункту 4.1.2. Договору замовник проводить оплату виконаних робіт згідно наданих підрядником та підписаних замовником актів приймання виконаних будівельних робіт з зазначенням кількісних та вартісних показників та довідок про вартість виконання будівельних робіт та витрат (КБ-3) в сумі, визначеної в кожному акті приймання виконаних будівельних робіт підписаного сторонами. Замовник здійснює оплату виконаних робіт не пізніше як через 5 (п'ять) робочих днів після підписання кожного акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрат (КБ-3).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні наступні акти приймання виконаних робіт, відповідно до яких підрядник виконав, а замовник прийняв роботи за договором вартістю 9 656 938,88 грн.: № 1 від 06.04.2015, № 2 від 10.04.2015, № 3 від 15.04.2015, № 4 від 28.04.2015, №№ 5, 6 від 05.05.2015, № 7 від 06.05.2015, № 8 від 07.05.2015, №№ 9, 10 від 22.05.2015, №№ 11, 12 від 29.05.2015, №№ 13, 14, 15 від 22.06.2015, №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 від 30.06.2015, № 23 від 03.07.2015, №№ 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30 від 09.07.20015 (том 1, а.с. 61-107).

Всі акти окрім № 13 та № 14 від 22.06.2015 підписані та скріплені печатками обох сторін.

Акти виконаних робіт № 13 від 22.06.2015 та № 14 від 22.06.2015 (том 1, а.с. 86-89) з боку відповідача не підписані зазначеною в акті особою (ОСОБА_4.), однак дані акти скріплені печаткою відповідача.

Також, відповідач заперечує факт підписання актів №24 від 09.07.2015 та №25 від 09.07.2015 ОСОБА_4 Водночас, як вбачається із матеріалів справи, вказані акти також скріплені печаткою відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно пункту 65 вказаної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, в тому числі за засвідчення актів приймання виконаних робіт.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі скаржника.

Таким чином, відтиск штампів підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті виконаних робіт), а спірні акти №№13, 14, 24, 25 підтверджують виконання позивачем зазначених в них робіт, оскільки є погодженими відповідачем.

Окрім того, відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків (том 1, а.с. 210), з якого вбачається, що до загальної суми заборгованості включені суми за актами виконаних робіт №24 та №25 від 09.07.2015.

Твердження відповідача щодо необхідності призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підписів на актах №24 та №25 від 09.07.2015 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що для правильного вирішення даного спору не потребується використання спеціальних знань та призначення у відповідності до статті 41 Господарського процесуального кодексу судової експертизи, адже, як уже зазначалося вище, акти виконаних робіт № 24 та № 25 від 09.07.2015 скріплені печаткою відповідача, а отже погоджені юридичною особою.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 6.2.1. Договору замовник зобов'язався здійснювати платежі підряднику відповідно до умов договору та оплату за виконані роботи та прийняті за виконавчими документами роботи згідно умов договору.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов Договору не виконав свого обов'язку та плату за виконані роботи у строки, визначені пунктом 4.1.2. Договору повністю не вніс, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно підписаного та скріпленого печатками обох сторін акту звірки взаєморозрахунків, становить 4 489 347,17 грн.

Таким чином, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача визначеної грошової суми обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 961 827,25 грн.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за виконані роботи не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Нарахування пені є штрафною санкцією та, відповідно, окремим видом господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 10.4. Договору якщо замовник прострочить строк оплати робіт, прийнятих ним за актом приймання виконаних будівельних робіт, замовник сплачує підряднику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за виконані роботи, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 10.4. Договору, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, враховуючи умови договору та порядок розрахунків, погоджений сторонами, дійшла до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 961 827,25 грн. за період з 14.07.2015 по 15.12.2015.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 57 193,05 грн.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок 3 % річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 57 193,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/30211/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/30211/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/30211/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко