ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р.Справа № 922/219/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Валки
до Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство", м. Харків
про стягнення 5876,34 та зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 довіреність №88 від 29.02.2016р.;

відповідача - Коваленко О.В. довіреність №10-07/928 від 14.12.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство", в якій позивач просить зобов'язати відповідача: виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015р. в частині повідомлення покупця про готовність до відвантаження товару і місця його знаходження (п.4.1.); виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015р.в частині відвантаження товару належної якості та у кількості зазначеної в біржовому контракті в 10-декнний термін з дня здійснення покупцем оплати вартості товару. Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1 % від суми контракту за кожен день прострочення зобов'язань за період з 01.10.2015р. по 21.01.2016р. у сумі - 2832,20 грн.; штраф в розмірі 7% вартості товару у сумі 1666,14 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 24.02.2016р. о 11:15; 29.02.2016р. о 12:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Під час розгляду справи позивачем надано докази про сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав 19.02.2016р. відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що посилання позивача на невиконання відповідачем п. 4.1. біржового контракту не є такими, що відповідають дійсності, адже п.1.2. контакту передбачено місце розташування складу де знаходиться товар; та позивачем не виконано п.4.1 контракту, а саме щодо здійснення оплати за товар та не зробив оплати товару до вересня 2015р. кінцевий термін поставки товару. Також, відповідач зазначав, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу штрафні санкції у вигляді пені, оскільки відповідач є державним підприємством.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

22.05.2015 року між Державним підприємством «Жовтневе лісове господарство» в особі директора Чагаровського Руслана Леонідовича, (далі по тексту відповідач, продавець за договором) з однієї сторони та фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, покупець за договором), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (запис в ЄДР від 11.03.2004 року за № 1001232, діючий як непостійний член біржі, з другої сторони, у відповідності з Правилами біржової торгівлі на ХТБ, регламенту проведення біржових аукціонів по продажу лісоматеріалів на ХТБ, уклали біржовий контракт №Л-242/2015 (далі по тексту - біржовий контракт).

За умовами контракту відповідач продав, а покупець купив товар на суму 23802,00 грн.

Позивачем здійснено перерахування відповідачу гарантійного внеску у розмірі 13658,16 грн., згідно платіжного доручення №4505 від 25.05.2015р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у серпні 2015 р. від відповідача отримав лист з повідомленням про необхідність оплати рахунку за купівлю лісопродукції, як це передбачено умовами контракту.

Оскільки позивачу не було відомо про місцезнаходження товару, повну оплату товару позивачем не проведено, у зв'язку із чим позивач 17.09.2015 р. звернувся до відповідача з листом на предмет підтвердження про готовність до відвантаження товару та місця знаходження товару.

Позивач зазначає про порушення відповідачем умов п.4.1. біржового контракту, а саме в частині повідомлення позивача про готовність та місця знаходження товару, у зв'язку із чим ним не здійснено оплату товару, що зумовило його звернення до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов біржового контракту передбачено, що тлумачення термінів Контракту здійснюється згідно правил ІНКОТЕРМС-2000 (п.1.1 та п.5.1 біржового контракту).

Пунктом 1.2. біржового контракту, колонка 11 «склад», передбачається «в/с (верхній склад) без навантаження», колонка 12 «Розташування складу» передбачає місце знаходження складу, а саме Валківське лісництво.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Прийом-передача продукції здійснюється на умовах «Франко верхній склад», тобто умовами Контракту передбачено, що постачальник передає продукцію покупцю на своєму складі, а покупець за власний рахунок здійснює вивезення продукції.

Згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2000 термін «Франко завод» означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві (заводі, фабриці, складі та інш.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб наданий покупцем, а також за митне очищення товару для вивезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідачем не були виконані умови пункту 4.1. біржового контракту, в частині визначення місця розташування товару, не знаходить підтвердження у матеріалах справи, оскільки п.1.2. біржового контракту передбачено місце розташування складу де знаходиться товар.

Згідно п.4.1. біржового контракту, сторони погодили, що позивач зобов'язується здійснити повну сплату за отриманий товар на протязі 3-х банківський днів після підтвердження відповідачем готовності до відвантаження та отримання рахунку на оплату.

Відповідно п.4.2.1. біржового контракту, суму залога (гарантійного внеску) за придбаний товару розмірі вказаному у заявці відповідача, біржа перераховує на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання контракту, на розрахунковий рахунок відповідача в рахунок майбутніх платежів по даному біржовому контракту (не враховуючи видатків біржі. п.4.1.1.).

На виконання вищевказаного пункту біржового контракту позивачем здійснено перерахування гарантійного внеску у розмірі 13658,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4505 від 25.05.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем у справі у серпні 2015 р. позивач отримав лист з повідомленням про необхідність оплати рахунку за купівлю лісопродукції.

Таким чином обов'язки позивача за контрактом виникли з моменту отримання ним листа від відповідача та рахунка на оплату №817 від 11.08.2015р. Відповідач цими документами повідомив позивача про готовність товару до відгрузки.

Позивач свої зобов'язання згідно п. 4.1. біржового контракту в частині здійснення розрахунків за придбаний товар не виконав та повну оплату товару не здійснив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем строків поставки товару, які обумовлені пунктом 1.2. Контракту, колонка 13 «Термін поставки липень-вересень» порушено не було.

Обов'язки позивача за контрактом виникли з моменту отримання ним листа від відповідача та рахунка на оплату №817 від 11.08.2015р.

Позивач не здійснив розрахунок за наданим рахунком на оплату, та звернувся до відповідача лише 17.09.2015 р. із листом щодо повідомлення його про готовність товару до відвантаження (отриманий відповідачем 22.09.2015р.), хоча за умовами біржового контракту кінцевим строком поставки товару є вересень 2015р.

Відповідно до пункту 4.2.3. біржового контракту, у разі порушення позивачем строків оплати, після спливу 3-х днів після кінцевої дати оплати рахунку, відповідач має право розірвати контракт в односторонньому порядку, із подальшою реалізацією товару на свій розсуд. Позивач втратив право на подальше розпорядження товаром у серпні 2015 року.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1 % від суми контракту за кожен день прострочення зобов'язань за період з 01.10.2015р. по 21.01.2016р. у сумі - 2832,20 грн.; штраф в розмірі 7% вартості товару у сумі 1666,14 грн.

Посилання позивача у позовній заяві на частину 2 ст.231 ГК України, щодо встановлення штрафних санкцій до відповідача є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам п.5.5. біржового контракту, де зазначено, що штрафні санкції визначаються діючим законодавством України та додатковою угодою.

Додаткових угод до біржового контракту сторони контракту не укладали. Крім того, відповідач має статус юридичної особи та не несе відповідальність за зобов'язаннями держави та Органу управління майном, не входить до державного сектора економіки оскільки здійснює свою діяльність на комерційній основі (основним узагальнюючим показником діяльності підприємства є прибуток (доход)), підписаний біржовий контракт не є державним, фінансування зобов'язань здійснюється не за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачем не було порушено умов біржового контракту, а застосування штрафних санкцій можливо лише за умови порушення своїх зобов'язань за умовами біржового контракту, нарахування позивачем пені є безпідставним.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача виконати умови біржового контракту, та про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 02.03.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний