РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016Справа №910/935/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "Національні інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод"

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Іванов А.О. (довіреність № 102/03 від 21.12.2015)

від відповідача: Биковський О.І. (довіреність № 1 від 13.01.2016)

від третьої особи: Биковський О.І. (довіреність № 13 від 05.02.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "Національні інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" (відповідач) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було встановлено нікчемність договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку чим, позивачем заявлено позов про застосування наслідків нікчемності даного правочину, а саме зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" повернути Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" документи, отримані згідно акту приймання-передачі документації від 07.09.2015:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. за реєстровим № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 порушено провадження у справі № 910/935/16 та призначено її до розгляду на 09.02.2016.

05.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2016 надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав вимоги з підстав викладених в позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив на позов, надав пояснення по суті заперечень на позов.

У відзиві в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на наступне: підстави нікчемності правочину визначені п.п. 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не відносяться до договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, а тому, даний договір не може бути визнано нікчемним; договір відступлення права вимоги укладений відповідачем в процесі його звичайної господарської діяльності та жодним чином не пов'язаний із тимчасовою адміністрацією позивача; відповідач не отримував жодних переваг чи пільг внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги.

18.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо грошових коштів на поточному рахунку відповідача.

19.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що він не являється кредитором банку; позивач помилково посилається на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки, право вимоги виникло не в силу підстав передбачених законом чи внутрішніми документами банку, а за договором відступлення права вимоги. Також, відповідач зазначив, що договори №П-01/15 від 07.09.2015, №П-02/15 від 07.09.2015, укладались з ПрАТ "Страхова компанія "Мега-Поліс" та Українським товариством мисливців та рибалок для залучення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 залучено до участі у справі №910/935/16 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", розгляд справи відкладено на 23.02.2016.

22.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 23.02.2016, розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві (Інформаційний лист ВГСУ від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році").

Позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог, окрім вимоги заявленої у позові, просить суд застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсними договір відступлення права вимоги за договором застави, посвідченим 07.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 1728 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 07.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 1729.

Тобто, позивачем у заяві про збільшення позовних заявлено додаткові вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів.

Як встановлено судом, заява позивача про збільшення позовних вимог, фактично, спрямована на зміну предмету позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК України порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання (п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В судовому засіданні 09.02.2016 розпочато розгляд справи по суті позовних вимог та представниками позивача та відповідача надано пояснення по суті позовних вимог, про що зазначено у протоколі судового засідання від 09.02.2016.

Враховуючи те, що заява про збільшення позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зміну предмету позову, подана позивачем після розгляду справи по суті, то суд залишає вказану заяву позивача без розгляду, а подальший розгляд справи здійснюється відповідно до вимог заявлених в позовній заяві.

Оскільки, позивачем не заявлено клопотання про повернення судового збору сплаченого за подання заяви про збільшення позовних вимог, то повернення судового збору, у зв'язку із залишенням вказаної заяви без розгляду, наразі, судом не здійснюється.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2016 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Представник третьої особи надав суду відзив на позов, в якому, заперечуючи позовні вимоги, посилається на те, що оскільки, позивач 07.09.2015 відступив права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, то не має підстав для стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №366-13ЦВ від 08.11.2013. Також, третя особа зазначила, що нормами Цивільного кодексу та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не встановлено, що правочин про відступлення права вимоги є нікчемним з моменту визнання його таким Уповноваженою особою Фонду, а ознаки нікчемності даного правочину відсутні.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 23.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (позивач, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" (відповідач кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору, сторони здійснюють заміну кредитора у зобов'язанні шляхом передання первісним кредитором своїх прав кредитору за правочином відступлення права вимоги, а саме: первісний кредитор відступає (передає) кредитору, а кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за зобов'язаннями по кредитному договору та договорам забезпечення та сплачує первісному кредитору за набуття права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в п. 3.9. договору.

Договором визначено, що під кредитним договором розуміється договір, укладений між первісним кредитором та боржником про надання кредиту боржнику, а саме:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", з усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеними станом на день укладення договору відступлення права вимоги.

Під договорами забезпечення розуміються договори, що укладені у забезпечення зобов'язань боржника за кредитним договором, а саме:

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", з усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеними станом на день укладення договору відступлення права вимоги;

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. зареєстрований в реєстрі за № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", з усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеними станом на день укладення договору відступлення права вимоги;

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" з усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеними станом на день укладення договору відступлення права вимоги.

Сторони погодили, що право вимоги - це права вимог первісного кредитора за кредитним договором до боржника разом з правами вимог первісного кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя за договорами забезпечення до боржника/іпотекодавця/заставодавця, що підтверджується документацією, в тому числі, але не виключно: безспірне право вимоги сплати, повернення заборгованості, яка виникла та яка може виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України) на підставі кредитного договору та виконання інших зобов'язань боржника, встановлених кредитним договором.

Сторони домовились про те, що разом з правом вимоги за кредитним договором первісний кредитор відступає (передає) кредитору у порядку, передбаченому п. 3.2. цього договору, свої права, вимоги за договорами забезпечення (п. 2.2. договору).

Згідно із п. 2.3. договору, загальний розмір заборгованості боржника, яка виникла та існує на дату укладення цього договору, право вимоги якої відступається первісним кредитором кредитору згідно цього договору, складає сума у розмірі 1467753,07 грн., в тому числі:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до кредитного договору в сумі 1432980,00 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому кредитним договором, нарахованих та несплачених станом на дату укладення цього договору 34773,07 грн.;

- також, на підставі цього договору до кредитора переходить безспірне право вимоги до боржника сплати заборгованості, яка може виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України) на підставі кредитного договору, та виконання інших зобов'язань боржника, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.4. договору, права вимоги за договорами забезпечення, вказаними в п. 2.2, цього договору, переходять до кредитора без плати будь-якого характеру.

Пунктом 3.9. договору передбачено, що ціна договору, визначена за домовленістю сторін, складає суму грошових коштів в національній валюті України у розмірі 1467753,07 грн. та дорівнює сумі заборгованості боржника на дату укладення цього договору.

Згідно із п. 3.1. договору, для підтвердження наявності та дійсності права вимоги, що відступається за цим договором, первісний кредитор передає кредитору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором за актом приймання-передачі документації, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1).

В пункті 3.2. договору сторони домовились, що зміна сторони у зобов'язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим первісним кредитором в момент укладення сторонами Акту заміни кредитора у зобов'язанні (відступленні права вимоги), який є невід'ємною частиною цього договору (додаток 2).

Актом приймання - передачі документації від 07.09.2015 позивач передав, а відповідач отримав документи на підтвердження права вимоги:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. зареєстрований в реєстрі за № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього).

Актом заміни кредитора у зобов'язанні (відступленні права вимоги) від 07.09.2015 сторони підтвердили, що 07.09.2015 відбулася заміна кредитора у зобов'язанні внаслідок чого право вимоги за кредитним договором № 366-13ЦВ від 08.11.2013, договором іпотеки, посвідченим 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1140; договором застави, посвідченим 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І., зареєстрованим в реєстрі за № 2803, та договором застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, з усіма додатками та додатковими угодами до вказаних договорів, перейшло від кредитора до нового кредитора у обсязі згідно з умовами договору.

Також, 07.09.2015 між сторонами укладено договір відступлення права вимоги за договором застави, посвідченого 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. за реєстровим № 2803, та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., за реєстровим № 1140.

Позивач зазначає, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та встановлено нікчемність договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач на час укладення договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 був кредитором Банку за відповідним договором банківського рахунку №8800. Умови договору відступлення, укладеного між банком та відповідачем, передбачають передачу відповідачу, який є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення, що надає відповідачу переваги перед іншими кредиторами.

У зв'язку із чим, позивач вказує, що окремому кредитору було передано майно (майнові права вимоги) банку, через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, а тому, договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 в силу 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемним.

Враховуючи вищенаведене, позивачем заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, а саме: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" повернути Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" документи, отримані згідно акту приймання-передачі документації від 07.09.2015:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. за реєстровим № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод";

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод".

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як зазначено судом вище, між позивачем та відповідачем укладено договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, відповідно до умов якого позивач відступив, а відповідач набув права вимоги за кредитним договором № 366-13ЦВ від 08.11.2013, за договором іпотеки, посвідченим 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1140, за договором застави, посвідченим 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. зареєстрованим в реєстрі за № 2803 та за договором застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013.

На виконання п. 3.1. договору позивач за Актом приймання - передачі документації від 07.09.2015 передав, а відповідач отримав вищевказані договори з усіма додатками та додатковими угодами до нього.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 613 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 172 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку Ігорю Григоровичу строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2015 року № 853 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 грудня 2015 року № 214, "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Наказом тимчасової адміністрації №51-ос від 16.10.2015 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)", відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та протоколу від 16.10.2015 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) визнано нікчемним договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 08.11.2013 №366-13ЦВ, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Інструментальний завод".

23.10.2015 позивач направив на адресу відповідача повідомлення вих. №3931/03 від 23.10.2015 про нікчемність договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ".

Як стверджує позивач, договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 є нікчемним в силу приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як вбачається із матеріалів справи 28.09.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір №8800 банківського рахунка, позивач відкрив відповідачу рахунок №00.

07.09.2015 на рахунок відповідача № 00, відкритому у АТ "Банк "Національні Інвестиції", надійшло 1 516 000,00 грн., з яких:

500 000,00 грн. - з рахунку Українського товариства мисливців та рибалок (УТМР) №997, відкритий у АТ "Банк "Національні інвестиції", призначення платежу: "Розміщення грошових коштів зг. дог. залучення грош. коштів із зобов'язанням повернення № 11-02/15 від 07.09.2015 Без ПДВ";

1 016 000,00 грн. -з рахунку ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97, відкритий у АТ "Банк "Національні Інвестиції" з призначенням платежу "Розміщення грошових коштів зг. дог. №11-01/15 від 07.09.15 Без ПДВ".

Отже, станом на 07.09.2015, тобто на час укладення договору відступлення права вимоги, на рахунку відповідача обліковувались кошти у розмірі 1 516 000,00 грн.

07.09.2015 року з рахунку відповідача № 00 було списано на рахунок банку № суму коштів, що склала 1467753,07 грн. із призначенням платежу "Оплата за відступлення права вимоги зг. договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015". Залишок коштів на рахунку відповідача станом на 07.09.2015, складав 21,73 грн., що підтверджується довідкою банку № 978/03-1 від 16.02.2016.

Рахунок № 00 було закрито на підставі звернення відповідача, отриманого 02.10.2015.

Частинами 1, 2 статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі (п. 1.24 ч. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Водночас, у пункті 5-4 статті 2 даного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під поняттям "кредитор" розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору №8800 банківського рахунка від 28.09.2011, які носять майново-грошовий характер.

Водночас, пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Отже, вимоги кредиторів, в тому числі відповідача, в силу приписів вищенаведеної норми Закону, не можуть бути виконані позивачем, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відтак, у зв'язку із запровадженням у позивача тимчасової адміністрації та початку ліквідації, вимоги відповідача за договором банківського рахунка могли бути задоволені виключно у порядку визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, значний розмір коштів на поточному рахунку відповідача обумовлював ризик повного або часткового незадоволення вимог відповідача як кредитора позивача (у разі ліквідації банку). До того ж, зазначене, також, підтверджує доводи позивача, що укладення договору відступлення права вимоги фактично перед запровадженням у банку тимчасової адміністрації може свідчити про наявність узгоджених дій, спрямованих на задоволення вимог відповідача та перерахування коштів з його рахунку.

Отже, внаслідок укладення договору відступлення права вимоги здійснено передачу відповідачу майнових прав вимоги шляхом заміни банку на позичальника, що мало на меті перерахування коштів з рахунку відповідача та уникнення ризиків незадоволення вимог відповідача за договором банківського рахунку та надання відповідачу переваг (пільг) перед іншими кредиторами позивача.

Таким чином, укладення договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 фактично надало переваги відповідачу серед інших кредиторів (зокрема, вкладників) позивача, що прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач направив позивачу заперечення (вих. 357 від 27.10.2015) на повідомлення про нікчемність договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015.

Проте, повідомлення вих. №3931/03 від 23.10.2015 про нікчемність договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 є чинним, в судовому порядку не оспорено, не скасовано, дія вказаного рішення про нікчемність договору відступлення права вимоги не зупинена, а тому, таке рішення є обов'язковим для виконання в порядку Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, у письмових поясненнях, що надійшли до суду 18.02.2016, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність зарахування сум депозиту та нарахованих відсотків на рахунки Українського товариства мисливців та рибалок (УТМР) №997 та ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97, з яких відповідачу надійшли кошти у сумі 1516000,00 грн. на рахунок №00, з якого, в подальшому, була здійснена сплата за договором відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015.

Так, як зазначено позивачем та вбачається із банківських виписок по рахунку відповідача, виписок по рахунках УТМР та ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС", на рахунок УТМР №997, відкритий у АТ "Банк "Національні інвестиції", кошти у сумі 1 000 000,00 грн. надійшли з депозитного рахунку УТМР № 997, відкритого у АТ "Банк "Національні інвестиції", з призначенням платежу "Повернення депозиту згідно депозитного договору № 6.980.03 Д/15.03 від 20.02.2015 та д.у. №04 від 07.09.2015".

На рахунок ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97, відкритий у АТ "Банк "Національні інвестиції", кошти у сумі 1 000 000,00 грн. надійшли з депозитного рахунку ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97, відкритого у АТ "Банк "Національні інвестиції", з призначенням платежу "Повернення депозиту згідно депозитного договору №11.980.03-Д/14.05 від 10.04.2014 та д.у. №06 від 07.09.15" та у сумі 16 767,12 грн. - з депозитного рахунку ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97, відкритого у АТ "Банк "Національні Інвестиції", з призначенням платежу "Сплата %% згідно депозитного договору № 11.980.03-Д/14.05 від 10.04.2014 за 01.09.2015-06.09.2015".

Позивач зазначає, що "депозитного договору № 6.980.03-Д/15.03 від 20.02.2015 року" та "додаткової угоди №04 від 07.09.2015 року", що були підставою для повернення коштів вкладу та нарахованих відсотків на рахунок УТМР між АТ "Банк "Національні Інвестиції" та УТМР ніколи не укладалося.

Натомість, між АТ "Банк "Національні Інвестиції" та УТМР було укладено "договір строкового вкладу № 6.980.03-Д/15 від 20.02.2015 року", а також додаткові угоди №01 від 31.03.2015, №02 від 20.05.2015, №03 від 20.07.2015, №03 від 07.09.2015.

Додатковою угодою №03 від 07.09.2015 було достроково розірвано договір строкового вкладу.

Згідно із п. 3.3. та п. 3.7. договору строкового вкладу № 6.980.03-Д/15 від 20.02.2015, при достроковому розірванні договору сума депозиту та нарахованих відсотків повертаються на поточний рахунок УТМР, який вказано у розділі 7 цього договору, а саме: поточний рахунок 001 в ПАТ "Банк "Київська Русь", МФО 319092, що згідно із додатковою угодою №1 від 31.03.2015 змінено на 6307 у філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк". В подальшому, зміни до розділу 7 договору банківського вкладу строкового вкладу №6.980.03-Д/15 від 20.02.2015 не вносилися щодо рахунку, на який здійснюється повернення суми депозиту та відсотків.

Відтак, позивач зазначає, що ПАТ "Банк "Національні Інвестиції" безпідставно перерахував суму депозиту та нараховані відсотки на поточний рахунок УТМР №997 у АТ "Банк "Національні Інвестиції" за наслідками дострокового розірвання договору строкового вкладу.

Також, згідно із поясненнями позивача, "депозитного договору 11.980.03-Д/14.05 від 10.04.2014 року" та "додаткової угоди №06 від 07.09.2015 року", що були підставою для повернення коштів вкладу та нарахованих відсотків на рахунок ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 00, між банком та ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" не укладалось.

Натомість, між АТ "Банк "Національні Інвестиції" та ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" було укладено "договір банківського вкладу № 6.980.03-Д/14 від 20.02.2015 року", а також додаткові угоди №01 від 09.04.2015, №02 від 12.05.2015, №03 від 15.06.2015, №04 від 16.07.2015, №05 від 17.08.2015 та №08 від 07.09.2015.

Додатковою угодою №08 від 07.09.2015 було достроково розірвано договір банківського вкладу № 6.980.03-Д/14 від 20.02.2015.

Згідно із п. 2.5., п. 2.9. п. 3.1.3. договору банківського вкладу № 6.980.03-Д/14 від 20.02.2015, при достроковому розірванні договору сума депозиту та нарахованих відсотків повертаються на поточний рахунок ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС", який вказано у розділі 6 цього договору, а саме: поточний рахунок 3421 в ПАТ "Банк "Укрексімбанк", МФО 322313. Будь-якою із додаткових угод не вносилися зміни до розділу 6 договору банківського вкладу № 6.980.03-Д/14 від 20.02.2015 щодо рахунку, на який здійснюється повернення суми депозиту та відсотків.

З огляду на наведене, позивач зазначає, що ПАТ "Банк "Національні Інвестиції" безпідставно перерахував суму депозиту та нараховані відсотки на поточний рахунок ПрАТ "СК "МЕГА-ПОЛІС" № 97 у АТ "Банк "Національні Інвестиції" за наслідками дострокового розірвання договору строкового вкладу.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні Інвестиції" внаслідок укладення з відповідачем договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 було надано переваги відповідачу щодо задоволення вимог за договором банківського рахунка, що згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") свідчить про нікчемність вищезазначеного правочину.

Вищевстановлені судом обставини спростовують твердження відповідача, викладені у відзиві, про відсутність ознак нікчемності договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015.

Відповідно до ст. 215 та ст. 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом та недійсні, недійсність яких встановлюється судом. Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як встановлено судом вище, за Актом приймання - передачі документації від 07.09.2015 позивач передав, а відповідач отримав документи на підтвердження права вимоги:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. зареєстрований в реєстрі за № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього).

Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Враховуючи те, що наявність ознаки нікчемності договору, передбаченої пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підтверджена матеріалами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Разом з тим, судом враховано, що за актом приймання-передачі документації від 07.09.2015 сторони визначили, що позивач передає, а відповідач приймає договори кредиту, застави та іпотеки разом із усіма додатками та додатковими угодами до них, у зв'язку із чим, суд вважає необхідне зазначити в резолютивній частині рішення про зобов'язання відповідача передати позивачу зазначені договори з усіма додатками та додатковими угодами до них. Суд зазначає, що таке викладення резолютивної частини рішення ніяким чином не буде свідчити про вихід суду за межі позовних вимог, оскільки, повністю відповідає змісту акту за яким передані договори на підтвердження права вимоги.

Підсумовуючи вищенаведене, суд задовольняє вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 та зобов'язує Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" повернути Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" документи, отримані згідно акту приймання-передачі документації від 07.09.2015, а саме:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. за реєстровим № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього).

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, будинок 40Х, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 54, ) документи, отримані згідно акту приймання-передачі документації від 07.09.2015 за договором відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, а саме:

кредитний договір № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави обладнання № 366-13ЦВ від 08.11.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір застави, посвідчений 08.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лідобардовою І.І. за реєстровим № 2803, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього);

договір іпотеки, посвідчений 19.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. за реєстровим № 1140, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (з усіма додатками та додатковими угодами до нього).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, будинок 40Х, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 54, ) судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2016.

Суддя С.О. Турчин