РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/31576/15

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами

Про стягнення грошових коштів, розірвання договорів оренди, зобов'язання повернути орендоване майно

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Семеняка Я.В.

Від відповідача: Федіна О.М.

Від третьої особи: Марчик О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (далі - відповідач) (з урахуванням заяви від 11.02.16. про виправлення технічних описок в прохальній частині позовної заяви) про:

- стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 6669 від 21.11.15.: 4 126,29 грн. - орендної плати, 643,70 грн. - пені, 93,11 грн. - збитків від інфляції, 123,79 грн. - штрафу;

- стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 6679 від 26.11.15.: 52 575,46 грн. - орендної плати, 7 157,43 грн. - пені, 957,30 грн. - збитків від інфляції, 1 577,26 грн. - штрафу;

- розірвання Договору оренди № 6669 від 21.11.15., укладеного між позивачем та відповідачем;

- розірвання Договору оренди № 6679 від 26.11.15., укладеного між позивачем та відповідачем;

- зобов'язання відповідача повернути позивачу державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 2,00 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, частина стіни адміністративної будівлі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі третьої особи та вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 21 000,00 грн.;

- зобов'язання відповідача повернути позивачу державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 136,26 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, приміщення колишніх вестибюля-гардероба та оптового магазину (99,03 кв.м), кабінети № 105 (18,10 кв.м), № 107 (19,01 кв.м) на першому поверсі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі третьої особи та вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 964 241,50 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.15. відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.15. порушено провадження у справі № 910/31576/15 та призначено її до розгляду на 12.01.16.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 12.01.16. представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 28.01.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.16. на підставі ст. 27 ГПК України було залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (далі - третя особа) та відкладено розгляд справи на 11.02.16.

11.02.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення збитків від інфляції та пені з підстав, викладених в відзиві.

11.02.16. Державним підприємством «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по суті спору, в яких третя особа без самостійних вимог на предмет спору просить суд частково задовольнити позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в частині розірвання Договору № 6669 від 21.11.13. та Договору № 6679 від 26.11.13.та просить суд визнати останнім днем дії вказаних договорів 31.12.15.

В судовому засіданні 11.02.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01.03.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.16. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

01.03.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано клопотання, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» просить суд задовольнити позов в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договорами в розмірі 52 575,46 грн. та 4 126,29 грн., зменшити суму неустойки до 1 000,00 грн., розстрочити виконання рішення суду в даній справі до трьох років.

01.03.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.03.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 03.03.16. позов визнав в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та просив зменшити розмір неустойки і розстрочити виконання рішення суду в даній справі до трьох років.

Третя особа в судовому засіданні 03.03.16. просила суд зменшити відповідачу суму неустойки та розстрочити виконання рішення до трьох років.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/31576/15.

В судовому засіданні 03.03.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.13. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) укладено Договір № 6669 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір-1), відповідно до умов якого (п. 1.1) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 2,00 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, частина стіни адміністративної будівлі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1 (далі - Майно), що перебуває на балансі Державного підприємства «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 21 000,00 грн.

26.11.13. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) укладено Договір № 6679 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір-2), відповідно до умов якого (п. 1.1 з врахуванням Договору від 26.11.13. про внесення змін до Договору № 6679 від 26.11.13.) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 136,23 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, приміщення колишніх вестибюля-гардероба та оптового магазину (99,03 кв.м), кабінети № 105 (18,10 кв.м), № 107 (19,01 кв.м) на першому поверсі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1 (далі - Майно), що перебуває на балансі Державного підприємства «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 964 241,50 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору-1, Договору-2 (далі разом - Договори), Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше підписання сторонами Договору та акта приймання-передачі Майна.

На виконання умов Договорів між Орендарем, Орендодавцем та Балансоутримувачем було підписано та скріплено печатками відповідні акти приймання-передачі Майна № б/н від 21.11.13. та № б/н від 26.11.13.

Як встановлено п. 3.1 Договорів, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95. № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ:

- за базовий місяць розрахунку - травень 2013 року 525,00 грн. (за Договором-1). Орендна плата за перший місяць оренди листопад 2013 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад місяці 2013 року;

- за базовий місяць розрахунку - жовтень 2013 року 12 012,44 грн. (за Договором-2 з врахуванням Договору від 26.11.13. про внесення змін). Орендна плата за перший місяць оренди листопад 2013 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад місяць 2013 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 3.2 Договорів).

Орендна плата за кожний наступний місяць коригується на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договорів).

Відповідно до п. 3.6 Договорів, орендна плата перераховується до Державного бюджету України та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів позивач вказує на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання по сплаті орендної плати за користування приміщенням за Договором-1 за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року на суму 4 126,29 грн., та за Договором-2 за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року на суму 52 575,46 грн., внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» виникла заборгованість перед позивачем.

Судом враховано, що відповідач визнав позовні вимоги в частині пред'явленої позивачем до стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своє правовою природою Договір-1 та Договір-2 є договорами оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.2 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте відповідач свого обов'язку по сплаті передбаченої Договорами орендної плати в терміни, визначені Договором, в повному обсязі не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві, до матеріалів справи не надав.

Позивач звернувся до Орендаря з вимогою № 30-05/10581 від 21.10.15. сплатити наявну заборгованість за Договорами.

Відповіді на таку вимогу матеріали справи не містять, як і не містять доказів оплати відповідачем заборгованості на пред'явлену до стягнення суму орендної плати.

При цьому не приймаються до уваги судом твердження третьої особи про те, що всі розрахунки відповідача перед третьою особою проведено повністю, оскільки предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за Договором-1 та Договором-2 в частині орендної плати на користь державного бюджету, а не на користь Балансоутримувача.

Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати орендної плати за Договором № 6669 від 21.11.15. в розмірі 4 126,29 грн. та за Договором № 6679 від 26.11.15. в розмірі 52 575,46 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по платежах, позивач просить суд на підставі п. 3.7 Договору стягнути з Орендаря пеню в розмірі 643,70 грн. за Договором-1 та в розмірі 7 157,43 грн. за Договором-2.

Оскільки судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів по сплаті орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Приписами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному в п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (3.7 Договору).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Таким чином, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 643,70 грн. пені за Договором-1 та 7 157,43 грн. пені за Договором-2, що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача та разом становить 7 801,13 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 123,79 грн. штрафу за Договором-1 та 1 577,26 грн. штрафу за Договором-2, суд відзначає наступне.

За приписами п. 3.8 Договорів, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф в розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (правова позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 22.11.10.).

Відповідачем доказів визнання вказаного пункту Договорів недійсними не подано.

Здійснивши перерахунок штрафу, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 123,79 грн. штрафу за Договором-1 та 1 577,26 грн. штрафу за Договором-2, що відповідає наданому позивачем обґрунтованому розрахунку та разом становить 1 701,05 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс», до 1 000,00 грн., суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що відповідачем на адресу Орендодавця було направлено пропозицію про укладення мирової угоди щодо оплати орендарем заборгованості з орендної плати за Договорами без пені, штрафу та збитків від інфляції, однак, станом на 01.03.16. відповіді на таку пропозицію не отримано.

Нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно з п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, відповідачем не подано суду жодних належних доказів його тяжкого фінансового стану, та того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, що у майбутньому надасть можливість боржнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення, як не подано відповідачем доказів на вжиття заходів до виконання зобов'язання чи негайного добровільного усунення порушення. При цьому, судом враховано прострочення виконання основного зобов'язання зі сплати орендної плати за Договорами більше ніж на 6 місяців.

В свою чергу, надані позивачем: фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва станом на 01.01.16., податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 1-й квартал 2015 року ніяким чином не підтверджують вказані обставини та не виправдовують несплату відповідачем орендної плати за Договорами до державного бюджету протягом тривалого періоду.

Також суд відзначає, що зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, направлення проекту мирової угоди боржником стягувачу не є підставою для зменшення розміру неустойки.

Крім того, судом враховано, що листом № 30-10/2223 від 29.02.16., позивач відмовив відповідачу в укладанні з ним мирової угоди.

Далі, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 93,11 грн. збитків від інфляції за Договором-1 та 957,30 грн. збитків від інфляції за Договором-2.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове зобов'язання визначено у гривні, а тому нарахування інфляційного збільшення суми боргу є правомірним.

Судом здійснено перерахунок збитків від інфляції та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 57,64 грн. збитків від інфляції за Договором-1 та 957,30 грн. збитків від інфляції за Договором-2. Збитки від інфляції в розмірі 35,47 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

У відповідності до частини 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Ухвала про розстрочку виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Згідно з вказівками, що містяться в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Своєю заявою відповідач просить суд розстрочити виконання рішення про стягнення грошових коштів до трьох років та обґрунтовує її збитковою діяльністю відповідача.

Проте, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин його тяжкого фінансового стану, та того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що розстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання рішення в даній справі і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення без створення ризику визнання його банкрутом.

Тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для розстрочки виконання рішення суду.

В свою чергу, надані позивачем: фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва станом на 01.01.16., податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 1-й квартал 2015 року ніяким чином не підтверджують вказані обставини.

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості продовження господарської діяльності заявника, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем (державним бюджетом), та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього, а тому заява є такою, що задоволенню не підлягає.

Вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про розірвання Договору оренди № 6669 від 21.11.15. та Договору оренди № 6679 від 26.11.15., укладених між позивачем та відповідачем та про зобов'язання відповідача повернути орендовані за вказаними Договорами приміщення позивачу, мотивовані порушенням відповідачем істотних умов Договорів, а саме прострочення сплати орендної плати за Договором оренди № 6669 від 21.11.15. та Договором оренди № 6679 від 26.11.15.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Договору-1 сторонами погоджено пунктом 10.1, відповідно до якого Договір-1 укладено строком на 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців, що діє з 21.11.13. по 21.10.16. включно.

Строк дії Договору-2 сторонами погоджено пунктом 10.1, відповідно до якого Договір-2 укладено строком на 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців, що діє з 26.11.13. по 26.10.16. включно.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Приписами ст. 651 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави для зміни чи розірвання договору. За вимогою однієї із сторін договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду при істотному порушенні умов договору іншою стороною.

Поняття дефініції істотного порушення сформульовано в статті 651 Цивільного Кодексу України, а саме: істотним визнається порушення договору однією із сторін, яке спричинить іншій стороні такі збитки, що вона у значній мірі втратить те, на що могла розраховувати при укладанні договору.

Також, порядок та підстави для розірвання договору оренди об'єкту, що є комунальною власністю, визначені в Законі України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно пункту 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 188 Господарського кодексу України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (Відповідна позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 р. № 3-74гс11).

Отже, з урахуванням частини другою ст. 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 приписи ст. 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору (п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»).

При цьому, приписами п. 10.6.3 Договорів встановлено, що їх чинність припиняється достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Сторони погодили, що договір буде достроково розірвано на вимогу Орендодавця, якщо Орендар систематично/більше трьох разів/ порушує терміни здійснення будь-яких платежів за договором та не надав платіжні доручення до регіонального відділення (п. 10.7.3. Договору -1 та Договору-2).

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів надходження від відповідача орендної плати за Договором-1 та Договором-2, як встановлено судом вище, за Орендарем обліковується заборгованість зі сплати орендної плати за Договором-1 за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року на суму 4 126,29 грн., та за Договором-2 за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року на суму 52 575,46 грн.,

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати систематично (більше трьох разів) свідчить про позбавлення Орендодавця того, на що він розраховував при укладенні Договору1 та Договору-2 (отримання орендної плати).

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, ні Орендар ні Орендодавець не звертались один до одного з повідомленням про дострокове розірвання Договору-1 чи Договору-2, з такою вимогою позивач звернувся одразу до суду з даною позовною заявою.

Третя особа стверджує, що нею та відповідачем були підписані акти про повернення орендованих приміщень за Договорами відповідачем та направлено вказані акти позивачу для підпису, проте, жодних доказів на підтвердження вказаного не надає.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про:

- розірвання Договору оренди № 6669 від 21.11.15., укладеного між позивачем та відповідачем;

- розірвання Договору оренди № 6679 від 26.11.15., укладеного між позивачем та відповідачем.

Додатково суд відзначає, що Державне підприємство «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами має процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а тому не має права заявляти власних позовних вимог, як от «визнання останнім днем дії Договору № 6669 від 21.11.13. та Договору № 6679 від 26.11.13. - 31.12.15.», а тому такі вимоги судом не розглядаються.

Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено юридичні факти, які стосуються строку дії Договору-1 та Договору-2.

У разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю/Балансоутримувачу за актом приймання-передавання Майна (п. 10.9 Договору-1 та Договору-2).

При цьому приписами п. 10.10 Договору-1 та Договору-2 Орендар та Орендодавець (які є Сторонами за Договором оренди № 6669 від 21.11.15. та Договором оренди № 6679 від 26.11.15.) погодили, що Майно вважається поверненим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання.

Отже, поверненню Майна за Договорами за актом приймання-передавання передує припинення Договорів або їх розірвання, а тому, оскільки станом на 31.12.15. Договір-1 та Договір-2 не було припинено та не було розірвано, та з огляду на те, що дії по підписанню акту прийму-передачі (повернення) майна за Договорами були вчинені між Орендарем та Балансоутримувачем без жодної згоди та попередження про це Орендодавця Майна, яке є державною власністю, суд не приймає надані третьою особою до матеріалів справи акти від 31.12.15. прийому-передачі (повернення) нежитлових приміщень в будинку № 50 по проспекту Перемоги в місті Києві.

Стосовно доводів викладених третьою особою в своїх письмових поясненнях, поданих 01.03.16., стосовно його права господарського відання, суд відзначає наступне.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 ГК України).

А тому третя особа не позбавлена права звернутись за захистом свого порушеного права господарського відання (за наявності такого порушення) в установленому на те окремому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З розірванням Договору-1 та Договору-2, відповідач втрачає статус Орендаря, а тому є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про:

- зобов'язання відповідача повернути позивачу державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 2,00 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, частина стіни адміністративної будівлі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі третьої особи та вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 21 000,00 грн.;

- зобов'язання відповідача повернути позивачу державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 136,26 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, приміщення колишніх вестибюля-гардероба та оптового магазину (99,03 кв.м), кабінети № 105 (18,10 кв.м), № 107 (19,01 кв.м) на першому поверсі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі третьої особи та вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 964 241,50 грн.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом (п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 872,00 грн. за чотири вимоги немайнового характеру та в розмірі 1 218,00 грн. за вимогу майнового характеру покладаються на відповідача та стягуються в доход Державного бюджету України, оскільки позивачу ухвалою суду від 18.12.15. відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756) в доход Державного бюджету України (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва, код одержувача 37995466, банк одержувача ГУ ДКСУ у місті Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080300, призначення платежу - плата за оренду іншого державного майна) 56 701 (п'ятдесят шість тисяч сімсот одну) грн. 75 коп. - заборгованості зі сплати орендної плати, 7 801 (сім тисяч вісімсот одну) грн. 13 коп. - пені, 1 701 (одну тисячу сімсот одну) грн. 05 коп. - штрафу, 1 014 (одну тисячу чотирнадцять) грн. 94 коп. - збитків від інфляції.

3. Розірвати Договір № 6669 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.11.15., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, б. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756).

4. Розірвати Договір № 6679 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.11.15., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, б. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756).

5. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, б. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 2,00 (два) кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, частина стіни адміністративної будівлі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 05905668), вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 21 000,00 грн.

6. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, б. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) державне нерухоме майно - нежилі приміщення за № 05905668.1.ААААЛЕ142, загальною площею 136,26 (сто тридцять шість цілих двадцять шість сотих) кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги,50, приміщення колишніх вестибюля-гардероба та оптового магазину (99,03 кв.м), кабінети № 105 (18,10 кв.м), № 107 (19,01 кв.м) на першому поверсі редакційно-виробничого корпусу Типографії № 1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 05905668), вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.05.13. та становить 964 241,50 грн.

7. В іншій частині в позові відмовити.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Фудс» (03047, м. Київ, проспект Перемоги, б. 50; ідентифікаційний код 38577756) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) 6 090 (шість тисяч дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору.

9. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.16.

Суддя Т.М. Ващенко