РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016Справа №910/1655/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 4 825,00 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Чайковської Л.Б., довіреність №б/н від 02.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4 825,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.08.2013 року в м. Бровари, по вул. Київська, 270, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д.н. НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 844,00 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_2 було застраховано в Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

12.03.2015 року відповідач здійснив відшкодування в розмірі 12 509,00 грн., проте не погашеною залишилась сума в розмірі 4 825,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 22.02.2016 року.

12.02.2016 року позивачем через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

19.02.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

22.02.2016 року представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки ВДАІ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та постанови Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2013 року №753/15291/13-п, 20.08.2013 року в м. Бровари, по вул. Київська, 270, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н. НОМЕР_1.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2013 року №753/15291/13-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Тойота» д.н. НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ/046106 від 02.11.2012 року.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000244 від 10.09.2013 року та звіту про оцінку вартості збитку №03479/КВ від 16.09.2013 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 17 844,00 грн.

Зазначені кошти в розмірі 17 844,00 грн. позивачем було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням №16326 від 26.09.2013 року.

12.03.2015 року відповідач здійснив відшкодування позивачу в розмірі 12 509,00 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення страхового відшкодування у розмірі 4 825,00 грн. (17 844,00 грн. (розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування) мінус 510 грн. (франшиза) мінус 12 509,00 грн. (розмір сплаченого відповідачем страхового відшкодування).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «Тойота» д.н. НОМЕР_1, керував ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «Тойота» д.н. НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що між відповідачем та страхувальником було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ № АВ/9255022 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Ніссан», д.н. НОМЕР_3, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 та франшизу у розмірі 510,00 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 21.08.2013 року, до пошкоджень, що не пов'язані з даним ДТП відноситься деформація заднього бамперу, так як його було пошкоджено в попередньому ДТП та клієнт ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не встиг його відремонтувати.

Тому, при встановлені розміру страхового відшкодування позивачу слід було відняти вартість деталей та робіт, що пов'язані з пошкодженням заднього бамперу даного автомобіля, а саме: - бампер задній в розмірі 2 670,00 грн.; - підсилювач бампера заднього в розмірі 1 075,00 грн.; - фарбування бампера заднього в розмірі 1 320,00 грн.; - демонтаж-монтаж бампера заднього в розмірі 150,00 грн.; - фарбування підсилювача бампера заднього в розмірі 420,00 грн.

Тобто вартість реальних збитків, які були завдані власникові автомобіля «Тойота» д.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при даному ДТП складає 13 019,00 грн.

Враховуючи, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, ліміту відповідальності, за вирахуванням суми франшизи, яка складає 510,00 грн., то відповідач правомірно визначив суму страхового відшкодування, яка була ним добровільно виплачена 12.03.2015 року у розмірі 12 509,00 (13 019,00 грн. (збитки) мінус 510,00 грн. (франшиза).

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4 825,00 грн. не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна