У Х В А Л А

03.03.2016Справа № 910/3520/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "РУСТАМ"

до Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК"

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

про визнання відсутнім права

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РУСТАМ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" про визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч визначеному законодавством порядку було зареєстровано за собою право власності на належну позивачу та передану в іпотеку ПАТ "Дельта Банк" згідно іпотечного договору від 21.01.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №77, нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 12 356,99 кв.м., що розташована за адресою: Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, 256-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, у зв'язку з чим позивач вказує .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.2016 порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", розгляд справи призначено на 23.03.2016.

02.03.2016 через канцелярію суду представником позивача було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав (Міністерству юстиції України та його територіальним органам), державним реєстраторам, державному підприємству "Національні інформаційні системи", як адміністратору Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а також посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, державну реєстрацію речових прав на рухоме та/або нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на рухоме та/або нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 12 356,99 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 256-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про необхідність її задоволення з огляду на наступне.

Подана заява мотивована тим, що за час вирішення даного спору на спірний предмет нерухомості може бути незаконним чином звернено подальше стягнення, що унеможливить у випадку задоволення позову досягнення мети звернення з ним, а саме: захисту порушених прав і інтересів, пов'язаних з володінням відповідним майном.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у даній справі є наявність чи відсутність підстав для визнання відсутнім у відповідача права на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.01.2011, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрованим в реєстрі за №77, та відновлення становища, що існувало раніше шляхом скасування державної реєстрації прав власності ПАТ "АВАНТ-БАНК" на спірне майно.

При цьому, підставою звернення з даним позовом до суду став саме той факт, що відповідачем всупереч визначеному в Законі України "Про іпотеку" та Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядку звернення стягнення на майно, який полягає в обов'язковому попередньому повідомленні в т.ч. іпотекодавця про існування підстав для звернення стягнення, вчинено дії, спрямовані на звернення стягнення на спірне майно без будь-яких повідомлень інших учасників відповідних відносин (боржника та іпотекодавця) шляхом набуття спірного майна у свою власність.

До того ж, права іпотекодержателя спірного майна відповідачем було набуто згідно укладеного ним з ПАТ "Дельта Банк" 05.02.2015 договору застави майнових прав, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрованого в реєстрі за №213, законність якого та перехід прав за яким до відповідача є предметом розгляду судових справ господарського суду міста Києва №910/1209/16 та 910/16646/15.

Згідно доданих до позову документів (відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) вбачається, що станом на сьогоднішній день за відповідачем зареєстровано право власності на спірне майно, підставою чого визначено відповідний іпотечний договір та вказаний договір застави майнових прав, та останнім вчинено дії щодо подальшої передачі в іпотеку спірного майна на користь фізичних осіб.

Тобто, станом на сьогоднішній день у відповідача існують правомочності щодо розпорядження спірним майном, тобто, можливість його відчуження на користь третіх осіб, передання у користування, іпотеку тощо, намір реалізації яких підтверджується в тому числі здійсненою передачею такого майна в іпотеку фізичним особам.

При цьому, такі дії фактично було вчинено на передодні введення в ПАТ "АВАНТ-БАНК" тимчасової адміністрації на підставі постанови Правління Національного банку України від 29.01.2016 № 44 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" до категорії неплатоспроможних".

Отже, існує ймовірність невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед фізичними особами, в забезпечення виконання яких було передано спірне майно, що обґрунтовано підтверджує посилання позивача на можливість звернення такими особами стягнення на спірне майно.

Наведені відомості достатньо обґрунтовано підтверджують припущення про можливість подальшого відчуження спірного майна, що унеможливить досягнення мети звернення з даним позовом до суду позивача - захисту порушених прав і інтересів, пов'язаних з володінням належним позивачу майном, обраним ним способом, а навпаки, зумовлять (у випадку задоволення позову) виникнення необхідності у подальших зверненнях до судів для відновлення своїх порушених прав і інтересів відносно предмету іпотеки, адже встановлення судом відсутності права у відповідача на звернення стягнення на спірний предмет іпотеки та скасування відповідного запису про право власності відповідача на таке майно свідчитиме про незаконність дії щодо подальшого відчуження та обтяження спірного майна.

Тобто, за час вирішення даного спору існує ймовірність відчуження відповідачем спірного майна на користь інших осіб, адже може бути вчинено звернення стягнення на спірний предмет іпотеки іншою особою за час вирішення спору про встановлення існування чи відсутності права відповідача на розпорядження таким майно (в т.ч. шляхом передачі його в іпотеку).

За змістом ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення державної реєстрації прав зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав, що набрало законної сили. Державний реєстратор невідкладно повідомляє про зупинення реєстрації прав заявника. Суд, який постановив рішення про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав, зобов'язаний направити його суб'єкту державної реєстрації з обов'язковим зазначенням про набрання судовим рішенням законної сили.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і обов'язків в обраний позивачем при зверненні з даним позовом до суду спосіб, суд вважає заяву позивача про забезпечення позову щодо заборони органам державної реєстрації прав вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією речових прав та їх обтяжень на спірне нерухоме майно обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічні висновки щодо існування необхідності у вжитті тотожних заходів до забезпечення позову при вирішення аналогічного спору міститься в постановах Вищого господарського суду України від 15.05.2013 у справі №905/1032/13-г, від 07.08.2014 у справі №916/1441/14, від 24.09.2014 у справі №914/2509/14, від 24.03.2015 у справі №910/27317/14.

За змістом п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим уповноваженим суб'єктам державної реєстрації прав) вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 12 356,99 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 256-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Стосовно вимоги позивача про заборону іншим особам та органам здійснювати будь-які реєстрації дії щодо державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на спірне майно, слід зазначити, що доказів на підтвердження існування фактів вчинення відповідних дій іншими особам позивачем не надано, а відтак, такі заходи до забезпечення позову є передчасними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РУСТАМ" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим уповноваженим суб'єктам державної реєстрації прав) вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 12 356,99 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 256-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову набирає законної сили з 03.03.2016, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 03.03.2017.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "РУСТАМ" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57; ідентифікаційний код 31637170).

6. Боржником за даною ухвалою є Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ідентифікаційний код 00015622).

Суддя Пукшин Л.Г.