РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 20/5007/1475-Б/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Павлюк І. Ю.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 20.01.16 р.

у справі № 20/5007/1475-Б/12 (суддя Гансецький В.П. )

за заявою Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ"

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

боржника - не з'явився;

арбітражного керуючого - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 26.02.2016р.);

кредиторів - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 20.01.2016 року у справі №20/5007/1475-Б/12 за заявою Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" про визнання банкрутом, серед іншого, відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора ОСОБА_1 від 24.11.15р. № 02-23/153 про встановлення належності і допустимості доказів щодо права власності підприємства-банкрута на майно (пункт 1).

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою (пунктом 1), арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні клопотання ліквідатора ОСОБА_1 про встановлення належності і допустимості доказів щодо права власності підприємства-банкрута на майно - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким дане клопотання задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого суду, обставинам справи, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Ратнівська виправна колонія №73 у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату від 17.02.2016 року у справі №20/5007/1475-Б/12 в зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Савченко Г.І. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №20/5007/1475-Б/12 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Павлюк І. Ю., суддя Тимошенко О.М.

Враховуючи викладене, справа №20/5007/1475-Б/12 розглянута у складі колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Павлюк І. Ю., суддя Тимошенко О.М.

В судове засідання представники кредиторів не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Безпосередньо в судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника арбітражного керуючого, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, пункт 1 ухвали місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.12.2012 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" за правилами ст.52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 18.01.2013 р. (далі - Закон про банкрутство)).

Постановою господарського суду Житомирської області від 26.03.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру.

26.11.2015 року ліквідатор ТОВ "ЮЛ СОФ" ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Житомирської області з клопотанням від 24.11.15р. № 02-23/153 про встановлення належності і допустимості доказів щодо права власності підприємства-банкрута на майно.

Місцевий господарський суд, розглянувши вищевказане клопотання, подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується дане клопотання, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається, згідно клопотання ліквідатор просить встановити, що докази, подані ліквідатором, є належними та допустимими доказами на підтвердження права власності ТОВ "ЮЛ СОФ" на:

1) під'їзну колію ТОВ "ЮЛ СОФ" протяжністю 11484,09 м. на ст.Рея ДТГО "Південно-Західна залізниця" Коростенської дирекції залізничних перевезень з наступними загальними відомостями: під'їзна залізнична колія примикає стрілочним переводом № 2 до 5-ї колії станція Рея. Межею під'їзної колії являється ізольований стик вхідного світлофора Чп по ст.Рея. Загальна розгорнута довжина залізничної колії за даними проведених вимірювань складає 11484,09 м., в тому числі протяжність головної колії становить 8613,5 м., довжина залізничних колій ст. Заводська за даними проведених вимірів становить 2870,59 м. Колія №1, довжина 935,23 м.; початком колії являється вістряк стрілки № 1, кінцем - стрілочний перевод № 2. Колія №2, довжина 990,30 м.; початком колії являється вістряк стрілочного переводу № 3 через стрілочний перевод № 5, кінцем - упор в депо. Колія № 3, довжина 695,0 м.; початком колії являється вістряк стрілочного переводу № 7, кінцем - вістряк стрілочного переводу № 4. Колія № 4, довжина 103,00 м.; початком колії являється вістряк стрілочного переводу № 9, кінцем - упор. На відстані 140 м від стрілочного переводу №9 на колії № 3 знаходяться вагонні тензометричні ваги ВТВ-1С. Ширина колії 1520 мм.

2) колії та стрілочні переходи станції Рея з наступними характеристиками:

- дві залізничні колії протяжністю 800 метрів кожна (залізобетонні шпали, рейки Р-65) № 2,4;

- шість стрілочних переводів № 3,4,5,6,8,14 (рейки Р-65, марка 1/11);

- електрична централізація (обладнання) стрілок: сигнали Н2, Н4, Ч2, Ч4, що розташовані в смузі відведення ДТГО "Південно-Західна залізниця" Коростенської дирекції залізничних перевезень.

Зокрема, ліквідатор на підтвердження права власності на вищевказане майно надав копію технічного паспорту під'їзної колії ТОВ "ЮЛ СОФ" на ст.Рея ДТГО "Південно-західна залізниця" Коростенської дирекції залізничних перевезень, який затверджений у 2007р. Коростенською дирекцією залізничних перевезень зі схемою колійного розгалуження на ст.Рея, схематичним масштабним детальним планом, детальним повздовжним профілем, відомостями про характеристику рейок, шпал, земляного полотна, штучні споруди та інші детальні відомості про дане майно та довідку Фонду державного майна України за вих. № 10-15-8004 від 24.04.15р. (матеріали оскарження, а.с. 22, 39-48).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вищезазначені документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження права власності ТОВ "ЮЛ СОФ" на вищевказане майно з огляду на таке.

Як вбачається, залізнична гілка довжиною 13,5 км від ст. "Заводська" с.Райки до ст.Рея Бердичівського району Житомирської області була побудована на кошти Райківської виправної колонії (№ 73) та прийнята в експлуатацію у 1981р., що підтверджується актом приймання в експлуатацію, затвердженим рішенням МВС УРСР від 15.01.1982р. №18/4-64 (матеріали оскарження, а.с. 15-16).

Згідно даного акту залізнична гілка була взята на баланс Райківської виправної колонії (№ 73), що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів в бюджетних установах за № 216 (матеріали оскарження, а.с. 17-21).

Крім того, в матеріалах справи міститься надана кредитором - ДП "Райківська виправна колонія № 73" копія технічного паспорту під'їзної колії Райківської виправної колонії (№ 73) на ст.Рея ДТГО "Південно-західна залізниця" Коростенської дирекції залізничних перевезень, погодженого уповноваженими особами відповідних підрозділів Південно-західної залізниці (матеріали оскарження, а.с. 49-56).

У розділі 2 вказаного технічного паспорту зазначено, що під'їзна колія належить Райківській виправній колонії (№73) та, що за даними власника колія побудована в 1981 році, балансова вартість якої складає 1356276,00 грн. станом на 30.01.13р.

Згідно розділу 2 наданого ліквідатором технічного паспорту вбачається, що під'їзна колія належить товариству з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" та, що за даними власника колія побудована в 1981 році, без зазначення балансової вартості станом на 01.05.2007р.

Таким чином, відмінність вказаних технічних паспортів полягає в частині зазначення власника на під'їзну колію, при цьому в останніх зазначена однакова дата створення даної колії - 1981 рік.

Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи ТОВ "ЮЛ СОФ" та довідки з ЄДРПОУ № 03-03-2779 від 25.09.03р. дане товариство було зареєстроване 24.09.2003 року.

Викладене в свою чергу свідчить про те, що ТОВ "ЮЛ СОФ" не могло побудувати під'їзну колію у 1981 році, оскільки ще не було створене.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ТОВ "ЮЛ СОФ" набуло право власності на вказану під'їзну колію на будь-яких інших правових підставах.

Натомість, Державний акт на право постійного користування землею № 000281 серії І-ЖТ, виданий Райківській виправній колонії (№73) у 1997р. в плані зовнішніх меж землекористування містить схему залізничної гілки.

З огляду на викладене, копія технічного паспорту під'їзної колії ТОВ "ЮЛ СОФ" на ст.Рея ДТГО "Південно-західна залізниця" Коростенської дирекції залізничних перевезень не є належним та допустимим доказом підтвердження права власності на майно.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази звернення ДП "Райківська виправна колонія № 73" в зв'язку з наявністю технічного паспорту на під'їзну колію від 07.06.2007р. до Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області з заявою про проведення перевірки (матеріали оскарження, а.с. 58-59).

На підставі вказаної заяви Бердичівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області відкрито відповідне кримінальне провадження (матеріали оскарження, а.с.60).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2006 року між Райківською виправною колонією № 73 Управління Державного департаменту України з питань покарань в Житомирській області (сторона 1) та ТОВ "ЮЛ СОФ" (сторона 2) був укладений договір про спільну діяльність (простого товариства), згідно якого сторони за цим договором зобов'язалися шляхом об'єднання своїх зусиль, майна і коштів, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти в сфері обслуговування залізнично-дорожніх перевезень матеріалів, що добуваються сторонами: стороною 1 - на Райківському кар'єрі № 1 Райківського родовища гранітів, яке розташоване: в 1 км. від с.Райки Бердичівського р-ну Житомирської області; стороною 2 - на Райківському кар'єрі № 2 Райківського родовища гранітів, яке розташоване: 0,5 км. на північний захід від с.Райки Бердичівського р-ну Житомирської області, без створення юридичної особи для досягнення спільної мети (матеріали оскарження, а.с. 34-38).

Згідно пп.6.1.1 вказаного договору сторони погодили, що вклад Райківської виправної колонії: право фактичного володіння та користування наступним майном: об'єкт "Залізниця", залишкова балансова вартість - 557237,00 грн.; тепловоз, експертна оціночна вартість - 109033,00 грн.; незавершене будівництвом Депо, балансова вартість - 62215,42 грн.; земельна ділянка, на якій розташований об'єкт "Залізниця" та Депо, на весь строк дії цього договору на цілі спільної діяльності.

Згідно п.п. 6.3 договору про спільну діяльність вклад сторони-2 - грошові кошти в розмірі 7 284 854,20 грн., які інвестуються в спільну діяльність відповідно до умов договору.

Тобто, умови даного договору також свідчать про належність спірної залізничної колії Райківській виправній колонії № 73, та спростовують доводи апелянта стосовно того, що ТОВ "ЮЛ СОФ" здійснивши вклад у сумісну діяльність у вигляді грошових коштів на капітальну реконструкцію об'єкта набуло право власності на нього.

Також не є належним і допустимим доказом підтвердження права власності боржника на під'їзну колію довідка Фонду державного майна України за вих. № 10-15-8004 від 24.04.15р., оскільки відсутність у Фонді даних про те, що в Реєстрі обліковується нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП "Райківська виправна колонія № 73", останнім пояснюється тим, що вартість виготовлення технічної документації, отримання Свідоцтва на право власності на "Залізницю" та внесення в Єдиний реєстр об'єктів державної власності коштує близько вісімдесяти п'яти тисяч гривень; і в зв'язку з відсутністю відповідного фінансування Райківська виправна колонія № 73 не взмозі зареєструвати своє право власності на залізницю.

Крім того, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Згідно вимог ст.25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута. До ліквідаційної маси банкрута включаються усі види майнових активів (майно та майнові права), які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури (ст.26 Закону про банкрутство).

Згідно ч.1 ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання є підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Відтак, до предмету доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що ліквідатором не подано доказів набуття права власності Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" на дві колії протяжністю 800 метрів кожна, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ліквідатора.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 20.01.2016 року у справі №20/5007/1475-Б/12 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Тимошенко О.М.