ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа №921/885/15-г/4

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Мельничук О.О., Козак Н.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, б/н від 13 січня 2016 року та Гусятинського районного споживчого товариства, б/н від 23 грудня 2015 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року (підписане 20.11.2015 року), cуддя Бурда Н.М.

у справі №921/885/15-г/4

за позовом Гусятинського районного споживчого товариства, смт. Гусятин, Гусятинський район, Тернопільська область

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, смт. Гусятин, Гусятинський район, Тернопільська область

про зобов'язання звільнення частини приміщення та стягнення заборгованості в сумі 13223,01 грн., з яких: 12000 грн. - сума основного боргу та 1223,01 грн. - пені

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року по справі №921/885/15-г/4 позов Гусятинського районного споживчого товариства задоволено частково. Суд зобов'язав суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_3 звільнити частину приміщення будинку торгівлі (І поверх) по АДРЕСА_1 та повернути його по акту прийому-передачі Гусятинському районному споживчому товариству у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили. Крім того, присуджено до стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь Гусятинського районного споживчого товариства 11500 грн. заборгованості з орендної плати та 2541,25 грн. - витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову (стягнення 500 грн. - заборгованості з орендної плати та 1223,01 грн. - пені) провадження у справі припинено.

Рішення суду мотивоване тим що, відповідач свого обов'язку щодо своєчасного і повного внесення орендної плати за користування орендованим приміщенням, згідно п.5.1 договору оперативної оренди об'єкта нерухомості №20 від 01.12.2014 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим, у останнього виникла заборгованість перед позивачем станом на 31.07.2015 року в сумі 12000 грн. Станом на момент винесення рішення, відповідачем перераховано на рахунок позивача в якості орендної плати кошти у розмірі 500 грн., що підтверджується копією виписки з рахунку Гусятинського районного споживчого товариства, виданою АТ «УкрСиббанк» за 27 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд в рішенні дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 12000 грн. боргу з орендної плати підлягають до задоволення частково в сумі 11500 грн., а провадження у справі в частині стягнення 500 грн. боргу підлягає припиненню в порядку п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору на день його розгляду. Поряд з тим, взявши до уваги заяву позивача (б/н від 12.11.2015 року), суд згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, припинив провадження у справі в частині вимоги щодо стягнення 1223,01 грн. - пені. Крім того, суд, зважаючи на положення ст.785 ЦК України та п.2.4 договору, визнав обґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання позивача звільнити приміщення, посилаючись на розірвання з 05.08.2015 року договору оперативної оренди об'єкта нерухомості №20 від 01.12.2014 року, беручи до уваги лист позивача (№34 від 04.08.2015 року) про відмову від договору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, сторони подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року по справі №921/885/15-г/4 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, заперечує підписання договору №20 від 01.12.2014 року та вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Поряд з тим, вважає неналежним доказом повідомлення відповідача про відмову від договору, лист №34 від 04.08.2015 року, оскільки такий підписаний головою правління юридичної особи - позивача, в той час, як статутом останнього передбачено, що повноваження щодо здійснення володіння, користування та розпорядженням майном споживчого товариства належать загальним зборам членам товариства. При цьому, відповідач не заперечує користування спірним приміщенням, посилаючись на раніше укладений між сторонами договір оренди №28 від 01.12.2012 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Гусятинське районне споживче товариство просить суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року по справі №921/885/15-г/4 в частині встановлення місячного строку для повернення відповідачем орендованого приміщення. Встановлення в резолютивній частині рішення місячного строку позивач вважає безпідставним виходом суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки позивач просив суд зобов'язати відповідача повернути спірне приміщення позивачу у триденний термін. Враховуючи наведене, позивач просить суд виключити з п.2 резолютивної частини оскаржуваного рішення слова: «в місячний строк», а в решті рішення залишити без змін.

Судове засідання 22.02.2016 року на підставі ст.74-1 ГПК України проводилось в режимі відеоконференції.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року по справі №921/885/15-г/4 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Разом з тим, заперечили проти вимог апеляційної скарги позивача.

Представники позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти вимог апеляційної скарги відповідача заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Поряд з тим, щодо вимог своєї апеляційної скарги покладалися на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2014 року між Гусятинським районним споживчим товариством (в тексті договору - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (в тексті договору - орендар) укладено договір оперативної оренди об'єкта нерухомості №20, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 орендодавець зобов'язався передати, а орендар - прийняти у строкове платне користування частину приміщення будинку торгівлі (І поверх) по АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв. м., в т. ч. 100 кв. м. торгова, 34 кв. м. допоміжна.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що об'єкт оренди використовується орендарем для здійснення підприємницької діяльності в сфері громадського харчування.

У п.1.5 Договору сторонами підтверджено, що вони мають правоздатність та дієздатність щодо укладення і виконання цього договору, а також щодо здійснення інших прав і обов'язків за ним.

Пунктом 3.3 Договору передбачено обов'язки орендаря, серед яких і обов'язок сплачувати в повному обсязі орендну плату та відшкодування експлуатаційних та комунальних платежів у термін до 10 числа.

Відповідно до п.4.1 Договору останній набуває чинності з 01 грудня 2014 року і діє до 28 лютого 2015 року включно.

Загальний розмір орендної плати за місяць користування об'єктом оренди становить з грудня 2014 року по 31 січня 2015 року - 5000 грн., з 01 по 28 лютого - 4000 грн. (п.5.1 Договору).

Згідно з п.5.2 Договору орендна плата сплачується орендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця до 10 числа кожного календарного місяця, в якому здійснюється користування об'єктом оренди. Орендна плата сплачується в національній валюті України за курсом НБУ на момент оплати та з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць за даними Державної служби статистики України. У разі зміни офіційного курсу НБУ долара США до гривні більше, ніж на 5 % від курсу, визначеного на момент укладення цього договору, сторони домовились про перегляд розміру орендної плати, визначеної цим пунктом.

Орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення об'єкта оренди, якщо орендар прострочив сплату орендної плати більше як на 1 місяць. У такому випадку договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Розірвання договору не є підставою для звільнення орендаря від виконання обов'язку по погашенню заборгованості з орендної плати (п.п.7.4, 7.6 Договору).

У пункті 8.2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення.

В матеріалах справи знаходиться акт прийому-передачі від 01.12.2014 року, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв. м.

Судом встановлено, що протягом 1 місяця після закінчення строку дії договору №20 від 01.12.2014 року жодна із сторін не зверталась із заявою про припинення договору чи зміну його умов, відтак, останній вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто на термін 3 місяці: з 01 березня 2015 року до 31 травня 2015 року включно, та в подальшому ще на три місяці: з 01 червня 2015 року до 31 серпня 2015 року включно, що не суперечить положенням ч.4 ст.284 ГК України.

Враховуючи те, що відповідач не належно виконував свій обов'язок щодо сплати орендної плати (п.п.5.1, 5.2 Договору), не сплативши таку за три місяці (травень, червень, липень 2015 року), станом на 31 липня 2015 року у орендаря виникла заборгованість в розмірі 12000 грн.

У зв'язку з наведеним вище, враховуючи умову п.7.4 Договору, 04 серпня 2015 року орендодавець надіслав на адресу орендаря лист №34 «Про відмову від договору оренди майна від 01.12.2014 року, звільнення орендованого приміщення та сплати боргу» у якому повідомив, що керуючись ст.782 ЦК України орендодавець відмовляється від договору оренди та просив орендаря сплатити заборгованість по орендній платі та негайно повернути орендоване приміщення.

Зазначений лист надіслано на адресу відповідача 04 серпня 2015 року та отримано останнім 05 серпня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

З огляду на відсутність відповіді та виконання зазначеного листа з боку орендаря, Гусятинське районне споживче товариство звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання останньої звільнити приміщення та стягнення заборгованості в сумі 13223,01 грн., з яких: 12000 грн. - сума основного боргу по орендній платі та 1781,91 грн. - пеня за прострочення сплати орендної плати. В ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем уточнено позовні вимоги в сторону зменшення в частині стягнення пені, з огляду на що, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1223,01 грн.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між сторонами у справі існували орендні правовідносини і до укладення договору оперативної оренди об'єкта нерухомості №20 від 01 грудня 2014 року, що регулювались укладеними між сторонами договорами (№7 від 01.12.2010 року, №6 від 21.11.2011 року, №28 від 01.12.2012 року, №7 від 22.11.2013 року), на підставі яких ФОП ОСОБА_3 користувалась спірним приміщенням з 2010 року. Поряд з тим, факт користування приміщенням станом на дату розгляду справи відповідачем не заперечувався.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою ст.286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

У пункті 5.1 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати становить з грудня 2014 року по 31 січня 2015 року - 5000 грн., з 01 по 28 лютого - 4000 грн. Разом з тим, оскільки договір оренди продовжувався на тих самих умовах та на такий самий строк, оскільки орендарем в подальшому після продовження договору сплачувалась орендна плата в розмірі 4000 грн. за місяць, а орендодавець не заперечував такої орендної плати, колегія суддів вважає, що після продовження дії договору оренди сторонами погоджено орендну плату за користування приміщенням в розмірі 4000 грн. В матеріалах справи містяться докази сплати відповідачем орендної плати в розмірі 4000 грн. за місяць за період до травня 2015 року. Докази сплати орендної плати за травень, червень, липень 2015 року в матеріалах справи відсутні, відповідачем протилежного не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано наявність у останнього станом на серпень 2015 року заборгованості з орендної плати в розмірі 12000 грн. (за три місяці).

Поряд з тим, судом встановлено, що відповідачем перераховано кошти у розмірі 500 грн. на рахунок позивача в якості орендної плати за користування приміщенням, що підтверджується копією виписки АТ «УкрСиббанк» з рахунку Гусятинського районного споживчого товариства за 27 жовтня 2015 року.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 11500 грн. - заборгованості з орендної плати за користування приміщенням та припинення провадження у справі в частині стягнення орендної плати в розмірі 500 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Крім суми основного боргу позивач просив суд стягнути з відповідача 1223,01 грн. - пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 25.09.2015 року).

Однак, беручи до уваги заяву позивача (б/н від 12.11.2015 року), розцінену судом як відмову від позову в частині стягнення 1223,01 грн. - пені, а також таку, що не суперечить чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, не порушує інтереси інших осіб, на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, припинив провадження у справі в частині стягнення 1223,01 грн. - пені.

Слід зазначити, що під час розгляду апеляційних скарг представники позивача підтвердили відсутність вимоги останнього в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити частину приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Поряд з тим, у п.7.4 Договору сторони погодили, що орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення об'єкта оренди, якщо орендар прострочив сплату орендної плати більше як на 1 місяць. У такому випадку договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

Як уже зазначалось вище, у зв'язку з несплатою орендарем орендної плати за користування приміщенням за період з 01 травня по 31 липня 2015 року, враховуючи п.7.4 Договору, 04 серпня 2015 року орендодавець надіслав на адресу орендаря лист №34, у якому повідомив, що керуючись ст.782 ЦК України орендодавець відмовляється від договору оренди та обов'язок орендаря негайно повернути орендоване приміщення.

Зазначений лист надіслано на адресу відповідача 04 серпня 2015 року та отримано останнім 05 серпня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з п.4.3 договору оренди №20 від 01 грудня 2014 року останній припиняє свою дію, серед іншого, у разі його дострокового розірвання за згодою сторін, а також за ініціативою однієї із сторін у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на встановлений факт наявності станом на 31 липня 2015 року заборгованості у відповідача з орендної плати за три місяці (травень, червень, липень 2015 року), з огляду на отримання 05 серпня 2015 року відповідачем листа позивача про відмову від договору оренди №20 від 01 грудня 2014 року, останній припинив свою дію - 05 серпня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 2.4 Договору сторони погодили, що об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем з урахуванням нормального фізичного зносу за актом приймання-передачі об'єкта оренди, в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент повернення, протягом 5 робочих днів з моменту закінчення строку дії оренди, або, в разі дострокового розірвання договору - протягом 5 робочих днів з дати припинення дії договору.

У матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем приміщення, що було об'єктом договору оренди, відповідного акту приймання-передачі сторонами не підписано.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги наведені вище положення законодавства та договору оренди, з огляду на припинення дії останнього, вимога позивача про зобов'язання відповідача повернути об'єкт оренди є правомірною.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що встановлення в рішенні місячного строку для повернення об'єкту оренди, не суперечить чинному законодавству та не порушує права сторін, при цьому, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що в даному випадку суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. З огляду на наведене, доводи позивача про часткове скасування рішення місцевого господарського суду є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у своїй апеляційній скарзі на не укладення останнім договору оренди №20 від 01.12.2014 року, оскільки визнання договору неукладеним може мати місце лише на стадії укладення такого договору, а не за наслідками його виконання, матеріалами справи підтверджено користування відповідачем орендованого приміщення та сплата орендної плати за період до 01 травня 2015 року в розмірі 4000 грн., передбаченому договором №20 від 01.12.2014 року, відтак, колегія суддів вважає, що вказаний договір укладено сторонами та два рази продовжено після закінчення строку на який він укладався. Протилежного відповідачем не доведено.

Щодо посилань відповідача на відсутність у голови правління Гусятинського районного споживчого товариства повноважень на підписання листа №34 від 04.08.2015 року про відмову від договору оренди №20 від 01.12.2014 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.6.8 (г) Статуту Гусятинського районного споживчого товариства (нова редакція), затвердженого загальними зборами Гусятинського районного споживчого товариства 02 грудня 2013 року та зареєстрованого 17 березня 2014 року за №000005, голова правління споживчого товариства (заступник, інша особа з числа членів правління, яка виконує обов'язки голови правління на період його відсутності) має право без довіреності від імені споживчого товариства підписувати договори (угоди), контракти, здійснювати контроль за їх виконанням, видавати довіреності.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову Гусятинського районного споживчого товариства щодо зобов'язання суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_3 звільнити частину приміщення будинку торгівлі (І поверх) по АДРЕСА_1 та повернути його по акту прийому-передачі Гусятинському районному споживчому товариству у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, присудження до стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь Гусятинського районного споживчого товариства 11500 грн. - заборгованості з орендної плати та припинення провадження у справі в частині стягнення 500 грн. - заборгованості з орендної плати і 1223,01 грн - пені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржників про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційних скарг, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.11.2015 року по справі №921/885/15-г/4 залишити без змін, а апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Гусятинського районного споживчого товариства - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/885/15-г/4 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 26.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.