РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/62/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції"

до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"

про стягнення 99 000 847,00 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Купчик Г.С. - довіреність №3 від 22.02.2016 року; Щебрак Є.М. - довіреність №5 від 02.12.2015 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про стягнення 99 000 847,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов Договору №130314/Л-1 про встановлення кореспондентських відносин від 19.03.2014 року та Договору №190314/Л-1 про встановлення кореспондентських відносин від 19.03.2014 року не повернуто позивачу залишок коштів на кореспондентських рахунках.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов стягнувши з відповідача 99 000 847,00 грн. - грошових коштів, 182 700,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2016 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 23.02.2016 року.

19.02.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнав позовні вимоги в частині 94 00 847,00 грн. та просив розстрочити виконання рішення.

В судовому засіданні 23.02.2016 року оголошено перерву до 24.02.2016 року.

В судове засідання 24.02.2016 року представники відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 24.02.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 24.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2014 року Публічним акціонерним товариством "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (далі по тексту - кореспондент, позивач, ПАТ «ЧБРР») та Публічним акціонерним товариством "БМ Банк" (далі по тексту - Банк, відповідач, АТ "БМ Банк") укладено Договір №130314/Л-1 про встановлення кореспондентських відносин та Договір №190314/Л-1 про встановлення кореспондентських відносин (далі разом по тексту - Договори).

Відповідно до п.1.1 Договорів сторони встановили кореспондентські відносини з метою організації і здійснення розрахунків за міжбанківськими операціями, розрахунків між клієнтами сторін за поставлену продукцію (товари), оплату робіт (послуг), а також для здійснення інших платежів, що допускаються законодавством України.

Згідно з п.1.2 Договорів для проведення обліку вищевказаних операцій Банк відкрив Кореспонденту на своєму балансі мультивалютний кореспондентський рахунок типу «Лоро» №0095 у національній валюті України гривнях (договір №190314/Л-1) та у доларах США, євро і російський рублях (Договір №130314/Л-1).

Згідно з умовами Договорів (п. 2.1. договору №190314/Л-1, та п. 3.1 договору №130314/Л-1) кореспондент вільно розпоряджається коштами на кореспондентському рахунку в межах повноважень, відповідно до чинного законодавства.

У березні - травні 2014 року на кореспондентський рахунок типу «Лоро» №0095 зараховувалися грошові кошти в національній валюті (копія виписки «Рух коштів по рахунку №0095 з 01.01.2014 року по 30.10.2015 року міститься в матеріалах справи). Станом на 05.05.2014 року на вказаному рахунку знаходилася грошова сума у розмірі 99 000 847,00 грн.

06.05.2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі по тексту - постанова НБУ від 06.05.2014 №260).

Згідно з п. 1 постанови НБУ від 06.05.2014 №260 відкликано та анульовано банківські ліцензії та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій та припинено участь у системі електронних платежів Національного банку України щодо Позивача.

Згідно з п. 2 постанови НБУ від 06.05.2014 №260 банкам України заборонено встановлювати з Позивачем кореспондентські відносини, та зобов'язано припинити існуючі кореспондентські відносини.

Повідомленням від 08.05.2014р. вих.№950/2014 відповідач повідомив позивача про закриття кореспондентського рахунку «ЛОРО» та розірвання договорів від 19.03.2014 року №130314/Л-1 та від 19.03.2014 року №130314/Л-1, укладених між позивачем та відповідачем.

У вказаному повідомленні АТ «БМ БАНК» підтвердив наступне:

- коштів з дати відкриття по кореспондентському рахунку №0095 в доларах США, евро і російських рублях не відбувалося;

- залишок коштів в сумі 99 000 847,00 грн. перераховано на рахунок №0095 в зв'язку з закриттям кореспондентського рахунку;

- рахунок №0095 ПАТ «ЧБРР» закрито з нульовими залишками коштів за всіма видами валют.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.09.2015р. №578 «Про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд гарантування) прийнято рішення від 03.09.2015 р. №165 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЧБРР», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ЧБРР», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Матвієнко Андрію Анатолійовичу строком на 1 рік з 04 вересня 2015 р. до 03 вересня 2016 р. включно.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЧБРР» зверталася з вимогою до АТ «БМ Банк» про перерахування позивачу залишку коштів на кореспондентському рахунку (докази звернень містяться в матеріалах справи), однак грошові кошти позивачу не повернуті.

Згідно з умовами Договорів (п. 7.3. договору №190314/Л-1, та п. 8.2 договору №130314/Л-1) невиконані зобов'язання, що виникли у банку і кореспондента до моменту припинення дії даного договору, підлягають обов'язковому виконанню.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення умов Договорів не повернуто позивачу залишок коштів на кореспондентських рахунках в розмірі 99 000 847,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору (п. 7.1.3. ст. 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно з п. 7.1.4. ст. 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 1066 ЦК України).

Положеннями ч. 1 та 3 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Суд констатує, що Договори розірвано 08.05.2014 року на підставі електронного повідомлення «про закриття кореспондентського рахунку «ЛРО» від 08.05.2014 року №Вих-950/2014, яке надіслано відповідачем позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем в порушення умов Договорів та ч. 3 ст. 1075 ЦК України не повернуто позивачу залишок грошових коштів на рахунку в розмірі 99 000 847,00 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач визнав позовні вимоги частково, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 99 000 847,00 грн. - грошових коштів, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Щодо клопотання (заяви) відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п. 7.1.2. Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п. 7.2. Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 3 ст. 121 ГПК України встановлено, що про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до приписів ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини, що відповідно до законодавства можуть бути підтверджені певними засобами доказування не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Зважаючи на викладені в заяві обставини, заперечення стягувача та вимоги ст. 121 ГПК України, господарський суд приходить до висновку, що відповідачем частково доведено наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим, а тому клопотання (заява) відповідача про розстрочку виконання рішення суду підлягає частковому задоволенню строком на 6 місяців (до 10.08.2016 року), визначивши що відповідач повинен сплачувати заборгованість рівними частинами (перший платіж має бути проведений до 10.03.2016 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" (01032, м. Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 37/122; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (Юридична адреса: 95001, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, ВУЛИЦЯ БІЛЬШОВИЦЬКА, будинок 24, ; фактична адреса: 02098, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 13, ) 99 000 847 (дев'яносто дев'ять мільйонів вісімсот сорок сім) грн. 00 коп. - грошових коштів, 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Розстрочити виконання рішення господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року у справі №910/62/16 строком на 6 (шість) місяці, визначивши сплату боргу (99 000 847 (дев'яносто дев'ять мільйонів вісімсот сорок сім) грн. 00 коп. - грошових коштів, 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. - судового збору ) Публічним акціонерним товариством "БМ Банк" (01032, м. Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 37/122; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (Юридична адреса: 95001, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, ВУЛИЦЯ БІЛЬШОВИЦЬКА, будинок 24, ; фактична адреса: 02098, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 13, ) рівними частинами до 10.08.2016 року (перший платіж має бути проведений до 10.03.2016 року).

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 09.03.2016 року.