номер провадження справи 8/3/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 Справа № 908/131/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красносармійська, 1-А)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Югсталь» (69005, м.Запоріжжя, пр. Леніна, 160, к. 162)

про тлумачення пункту 4.7 договору № 231-ЦО від 25.06.2015 р.

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача не з'явився

Відповідача ОСОБА_2, дов. № 18-юр від 22.06.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про тлумачення правочину, а саме пункту 4.7 договору № 231-ЦО від 25.06.2015 р.

Розгляд справи, призначений на 10.02.2015 р., відкладався до 03.03.2016 р. за клопотанням відповідача. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 03.03.2016 р.

Позивач свого представника в судове засідання двічі не направив, про причини неявки не повідомив суд.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, про відмову від позову позивач не заявив, суд визнав за можливе розглянути справу по суті в судовому засіданні 03.03.2016 року за наявними матеріалами.

Позовні вимоги заявлено з наступних підстав, викладених у позовній заяві: 25.06.2015р. ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» та ТОВ «Югсталь» укладено договір постачання № 231-ЦО. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання поставити, а позивач прийняти та оплатити продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості та в строки, за ціною і з якісними показниками, погодженими сторонами в договорі і Специфікаціями, які є невід'ємними частинами договору. 23 листопада 2015р. ТОВ «Югсталь» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення основного боргу з ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» в сумі 34666,50 грн. по договору № 231-ЦО від 25.06.2015 р. та Специфікації від 25.06.2015 р. поставку продукції по договору здійснено 30.07.2015 р. за видатковою накладної № РН-3007/5 на суму 34666,50 грн. Вимоги, викладені у позовній заяві мотивовані тим, що у відповідності до п. 5.4 договору та п. 5 Специфікації оплата за поставлену продукцію здійснюється впродовж 5 робочих днів з 30 календарного дня з моменту поставки продукції. Специфікацією до договору встановлено, що виникнення зобов'язання ПуАТ «ДТЕК Октябрська» ЦЗФ» щодо здійснення оплати за продукцію за договором повязане з встановленням дати поставки продукції. Згідно п. 4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником при прийнятті продукції. На думку відповідача, яка викладена ним в позовній заяві від 23.11.2015 р., строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати видаткової накладної. ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» по іншому розуміє п. 4.7 договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представником постачальника в момент передачі продукції, про що свідчить видаткова накладна №РН-3007/5 від 30.07.2015 р. Позивач з посиланням на ст.ст. 213, 637 ЦК України просить розтлумачити п. 4.7 договору № 231-ЦО від 25.06.2015 р., визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі товару.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує, що обставини даної справи не свідчать про наявність вказаних передумов тлумачення п. 4.7 договору, оскільки вимоги позивача зводяться до оцінки видаткової накладної № РН-3007/5, як засобу доказування та встановлення строку виконання позивачем обовязку щодо оплати отриманого на підставі договору товару. Відповідач зазначає, що на момент звернення позивача з позовом у даній справі, на виконання умов договору вже здійснювалися поставки товару. Доводи, викладені у позові вже оцінювалися господарським судом Донецької області, яким задоволено позовні ви вимоги ТОВ «Югсталь» до ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» щодо стягнення заборгованості за договором №231-ЦО в розмірі 36964,07 грн.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» (покупець, позивач у справі) та ТОВ «Югсталь» (постачальник, відповідач у справі) 25.06.2015 укладено Договір поставки № 231-ЦО, відповідно до якого Постачальник зобовязується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами чинного Договору.

Відповідно до п. 4.7 договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата вказана представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана в залізничній накладній, яка свідчать про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки).

Згідно з п. 5.4 Договору розрахунки за продукцію, що поставляється, здійснюються покупцем в порядку та в строки, узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях.

У п. 4 Специфікації до Договору № 231-ЦО встановлено, що розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником за цією Специфікацією, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку.

Як свідчать вивченні матеріали, на виконання умов договору ТОВ «Югсталь» здійснило поставку продукції за видатковою накладною № РН-3007/5 від 30.07.2015 на суму 34666 грн. 506 коп.

Правовідносини сторін щодо виконання договору № 231-ЦО в частині здійснення розрахунків були предметом розгляду господарського суду Донецької області у справі №908/5829/15. Рішенням господарського суду Донецької області від 27.01.2016 р. у справі № 908/5829/15 задоволено частково позовні вимоги ТОВ «Югсталь» та стягнуто на його користь з ПуАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» 34666 грн. 50 коп. основного боргу за договором № 231-ЦО від 25.06.2015 р., 1733 грн. 33 коп. пені, 227 грн. 94 коп. річних процентів, 336 грн. 30 коп. втрат від інфляції грошових коштів.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про тлумачення умов договору № 231-ЦО від 25.06.2015 р. щодо поняття «дата поставки товару».

Частиною 1 ст.637 ЦК України визначено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3 та 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, згідно яких при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги зясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість може тільки розяснювати вже існуючі умови угоди.

Зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб встановлення справжньої волі сторін при вчиненні правочину та можливості виконання ними умов правочину. А тому тлумачення договору (правочину) можливе до виконання сторонами його умов.

Судом встановлено та сторонами не заперечується факт виконання зазначеного договору. Спір між сторонами, предметом розгляду якого були вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар за спірним договором, розглянуто господарським судом Донецької області у справі № 908/5829/15 (на час винесення рішення по даній справі рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2016 р. у справі № 908/5829/15 набрало чинності).

Суд зазначає, що звернення однією із сторін до суду щодо неналежного виконання іншою стороною його умов, є спором сторін, який вирішується судом шляхом застосування, у тому числі, умов договору. Застосування судом умов договору при вирішенні спору є способом тлумачення змісту правочину.

Відповідно до ст.. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд зауважує, що вимога позивача про тлумачення поняття «дата поставки товару» стосується фактичного виконання договору, та не входить в предмет позову щодо тлумачення договору, а тому відсутні правові підстави для зясування зазначених обставин.

Таким чином, у позивача відсутнє право вимагати тлумачення змісту умов виконаного договору.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги про тлумачення правочину, а саме поняття дата поставки товару в редакції п. 4.7 договору поставки № 231-ЦО від 25.06.2015 р. безпідставними, внаслідок чого в задоволенні позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. 213, 637 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 10 березня 2016 року.

Суддя І.А. Попова