КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 911/5404/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача -Юрченко Н.П. (дов. №01-22/7-93 від 02.02.2016 року);

від відповідача - Діковицька О.М. (дов. №01-29/01 від 04.01.2016 року);

від третьої особи - Кирпичова Т.Б. (дов. №2 від 05.01.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення господарського суду Київської області від 21.01.2016 року

у справі №911/5404/15 (суддя Н.Г. Шевчук)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", Київська обл., м. Бориспіль

до Державного авіаційного підприємства "Україна", Київська обл., м. Бориспіль

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області, м. Київ

про стягнення 200 692, 58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного авіаційного підприємства "Україна", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області про стягнення 200 692, 58 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.01.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного авіаційного підприємства "Україна" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 144 498, 65 грн. основного боргу та 2 167, 48 грн. судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов договору оренди в частині внесення орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість. Здійснивши додатковий перерахунок стягуваної суми, судом частково задоволено позовні вимоги, а саме 30% від суми, зазначеної у рахунках-фактури.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 21.01.2016 року по справі №911/5404/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 року прийнято апеляційну Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 21.01.2016 року у справі №911/5404/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Жук Г.А. та призначено розгляд справи на 02.03.2016 року.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представники позивача та третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача також не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.05.2013 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Державним авіаційним підприємством "Україна" (орендар) було укладено договір оренди №1432 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі за текстом - Договір) (а.с. 11-16).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. №47498) загальною площею 264,80 кв. м, розміщене за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, ДП МА «Бориспіль», що перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 30.06.2012 року і становить за незалежною оцінкою 3 830 400,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.1. договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору 14.05.2013 року між сторонами складено Акт №1 приймання-передачі державного майна (а.с. 19), скріплений підписами та печатками сторін.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору в частині внесення плати за оренду індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності за липень-жовтень 2015 року, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 200 692,58 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа наступного місяця, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3 Договору передбачено обов'язок Відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У відповідності до п. 5.14 Договору передбачено обов'язок відповідача до 15 числа місяця, наступного за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії позивача акт приймання-передачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний акт приймання-передачі виконаних послуг відповідач зобов'язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом п'яти днів з дати його отримання, або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом п'яти днів акт приймання-передачі виконаних послуг не буде повернуто позивачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаний сторонами.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу за період з липня по жовтень 2015 року рахунок-фактуру № 76/678 від 31.07.2015 року та акт від 31.07.2015 року на загальну суму 120 162,02 грн. (а.с. 20-21), рахунок-фактуру №76/813 від 15.09.2015 року та акт від 31.08.2015 року на загальну суму 119 200,73 грн. (а.с. 22-23), рахунок-фактуру №76/925 від 30.09.2015 року та акт від 30.09.2015 року на загальну суму 121 942,34 грн. (а.с. 24-25) та рахунок-фактуру №76/1017 від 31.10.2015 року та акт від 31.10.2015 року на загальну суму 120357,10 грн. (а.с. 26-27).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що Акти приймання-здачі виконаних послуг та рахунки-фактури були отримані відповідачем в бухгалтерії нарочно, про що свідчать записи в реєстрах отримання документів за липень-жовтень 2015 року (а.с. 28-31).

Враховуючи, що після отримання зазначених рахунків-фактур та актів відповідач не надав вмотивованої відмови від їх підписання, і в силу пункту 5.14 Договору акти вважаються підписаними сторонами, та відповідно, є підставою для здійснення оплати за надані ДП МА "Бориспіль" послуги.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач, в порушення умов договору та норм чинного законодавства, не сплатив орендну плату за виставленими рахунками-фактури, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 200 692,58 грн. за період з липня по жовтень 2015 року, внаслідок чого позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем, заявлена до стягнення сума, є арифметично невірною, у зв'язку з чим суд здійснив власний розрахунок позовних вимог. За додатковим розрахунком суду належною сумою до сплати за період з липня по жовтень 2015 року є 144 498,65 грн., тобто 30% від загальної суми за рахунками-фактури за період липень - жовтень 2015 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком враховуючи наступне.

Пунктом 3.2. договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

У відповідності до п.2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, встановлено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується, зокрема, за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2016 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Як вже зазначалось, у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства України, сторони дійшли згоди, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - Балансоутримувачу.

Згідно з пп. 196.1.15 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування операції з оплати орендної плати чи концесійного платежу за договорами відповідно оренди чи концесії цілісного майнового комплексу державного чи комунального підприємства (його структурного підрозділу), якщо орендодавцями чи концесієдавцями за договорами виступають органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, а платежі відповідно до закону зараховуються до Державного бюджету України або місцевого бюджету.

Враховуючи викладене, у державного підприємства - платника ПДВ, яке передало в оренду приміщення згідно з договором оренди, виникають податкові зобов'язання з ПДВ на суму орендної плати.

Згідно з умовами договору та норм чинного законодавства України, обов'язок зі сплати ПДВ покладено на орендаря, оскільки органи державної влади звільнені від сплати такого податку.

Так, згідно рахунку-фактури №76/678 від 31.07.2015 року вбачається, що в Держбюджет підлягає оплата у розмірі 70 094,51 грн.; згідно рахунку-фактури №76/813 від 31.08.2015 року в Держбюджет підлягає оплата у розмірі 69 533,76 грн.; згідно рахунку-фактури №76/925 від 30.09.2015 року в Держбюджет підлягає оплата у розмірі 71 133,03 грн.; згідно рахунку-фактури №76/1017 від 31.10.2015 року в Держбюджет підлягає оплата у розмірі 70 208,31 грн.

Вказані рахунки-фактури прийняті відповідачем без зауважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за період липень-жовтень 2015 року у сумі 200 692,58 грн. з розрахунку: 120 415,55 грн. (30% за рахунками-фактури) + 80 277,03 грн. (ПДВ).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до заяви відповідача про визнання позовних вимог №01-22/32 від 12.01.2016 року (а.с. 50-51), відповідач підтверджує отримання послуг від позивача за договором на суму 200 692,58 грн., а також визнає заборгованість у сумі 200 692,58 грн.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення господарського суду Київської області від 21.01.2016 року у справі №911/5404/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 21.01.2016 року у справі №911/5404/15 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду Київської області від 21.01.2016 року у справі №911/5404/15 викласти в наступній редакції:

«1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного авіаційного підприємства "Україна" (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 2, ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська обл., місто Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", ) - 200 692 (двісті тисяч шістсот дев'яносто дві) грн. 58 коп. основного боргу та 3 010 (три тисячі десять) грн. 39 коп. судового збору.».

4. Стягнути з Державного авіаційного підприємства "Україна" (08300, Київська обл., місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 2 ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська обл., місто Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", ) 3 312 (три тисячі триста дванадцять) грн. 10 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити господарському суду Київської області.

7. Справу №911/5404/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук