ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2016 р.Справа № 915/1957/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Ярош А.І., Діброви Г.І.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №23 від 20.01.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 15.06.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 15.01.2016р.

у справі №915/1957/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виста-К",

про стягнення 188757,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі ПАТ "ДПЗКУ") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виста-К" (далі Товариство) про стягнення 188757,90 грн. за неналежне виконання зобовязань за договором №31 робіт по переробці давальницької сировини від 29.05.2012р. (з урахуванням змін та доповнень), (а.с. 3-6).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на невиконання умов даного договору, а саме пп.2.2.2-2.2.4 договору та п.3 додаткової угоди до нього№1 від 20.09.2012р. щодо своєчасного та якісного виконання робіт по переробці давальницької сировини, своєчасного передання замовнику готової продукції належної якості, виготовленої з давальницької сировини.

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.82-83).

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.01.2016р., (суддя Фролов В.Д.) у задоволенні позову ПАТ "ДПЗКУ" відмовлено повністю (а.с.118-120).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про невиконання позивачем умов п.4.6 договору №31 робіт по переробці давальницької сировини від 29.05.2012р. Відповідно до якого заявки відповідачу про відвантаження готової продукції олії соняшникової нерафінованої в кількості 9,606 тонн позивачем не направлялись.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ПАТ "ДПЗКУ" звернулось до суду із апеляційною скаргою, вважаючи що місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, а саме ст.42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Товариство із апеляційною скаргою не погоджується з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Так, у п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір.

Разом з тим, однією із підстав виникнення цивільних та господарських прав та обов'язків за приписами ч. 1 ст. 177 ГК України та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є договір.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено матеріалами справи, 29.05.2012р. між ПАТ "ДПЗКУ" та Товариством укладений договір №31 робіт по переробці давальницької сировини від 29.05.2012р. (далі Договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе обовязок виконати роботи по переробці з наданого позивачем насіння соняшника та виготовити за оплату олію соняшникову нерафіновану і макуху. Позивач також зобовязався прийняти готову продукцію і оплатити роботи по переробці давальницької сировини та інші роботи, визначені Договором (а.с.9-14).

Разом з тим, до Договору укладено додаткову угоду №1 від 20.09.2012р., згідно якої сторони, зокрема, визначили обсяги готової продукції, а саме макухи соняшникової у розмірі 60,218 тонн й олії соняшникової у розмірі 78,560 тонн) та графік, за яким відповідач зобовязався передати позивачу дану продукцію (а.с.15-16).

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ст. 180 ГК України встановлено, що суттєвою умовою господарського договору є кількість продукції (товарів або послуг).

Так, на підставі актів прийому-передачі готової продукції (за заявками ПАТ "ДПЗКУ") від 21.09.2012р., від 03.10.2012р., від 11.10.2012р., від 24.10.2012р., від 08.11.2012р. відповідач передав позивачу макуху у загальному розмірі 260,218 тонн (а.с.17, 19-22).

А згідно актів прийому-передачі готової продукції (за заявками ПАТ "ДПЗКУ") від 02.10.2012р., від 21.10.2012р., від 29.01.2013р., від 14.03.2013р. відповідач передав позивачу олію соняшникову нерафіновану у загальному розмірі 68,954 тонн (а.с.18, 23-25). Тоді як додатковою угодою до Договору відповідач мав передати позивачу 78,560 тонн олії соняшникової.

Проте, позивач в порушення п.4.6 Договору та вимог чинного законодавства, припинив надавати відповідачу заявки про відвантаження олії соняшникової нерафінованої, у звязку з чим невідванатаженими залишились 9,606 тонн олії соняшникової нерафінованої.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком суду місцевого господарського суду щодо відсутності порушення відповідачем зобов'язань за Договором.

Відповідач не заперечує щодо його готовності згідно Договору передати позивачу визначену кількість виготовленої із давальницької сировини олії соняшникової нерафінованої, а саме 9,606 тонн. Однак, для цього необхідна згода замовника прийняти цю виготовлену продукцію.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, додатковою угодою №1 від 20.09.2012р. не встановлений саме порядок передачі продукції готової продукції від підрядника замовнику. Відповідач готовий передати позивачу готову продукцію за Договором, а саме олію соняшникову нерафіновану, у спірній кількості та із встановленим стандартами терміном придатності за наявності підтвердження від замовника щодо готовності цю продукцію прийняти.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 15.01.2016р. у справі №915/1957/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва