ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 916/2391/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання: Кіртоки Л.В.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № б/н від 30.10.2015р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 7 від 04.01.2016р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АЛДІ

на рішення господарського суду Одеської області від 24.12.2015р.

по справі № 916/2391/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АЛДІ

до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт

про стягнення 84 720,00 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Встановила:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛДІ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" про стягнення частки в доходах від використання спільного майна, в розмірі 84 720,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.04.2002р. між сторонами по справі було укладено договір про спільну діяльність № 97-О, який в подальшому було розірвано за рішенням суду від 23.01.2012р. у справі № 11/17-5110-2011 та залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанцією, проте відповідач одноособово використовує майно, яке перебуває у спільній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛДІ" та держави та за період з 18.07.2012р. по 31.03.2014р. отримав дохід не менше ніж 150 000 грн., а отже розмір грошових коштів які підлягають стягненню з відповідача з урахуванням часки позивача 353/625 складає 84 720,00грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.12.2015р. (головуючий судді Степанова Л.В., судді: Щавинська Ю.М., Шаратов Ю.А.) у позові відмовлено у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що після припинення спірного договору, та за відсутності згоди Міністерства інфраструктури України та додаткового погодження Фонду державного майна України на визнання за Товариством (позивачем) спільної часткової власності на державне нерухоме майно у вигляді реконструйованого складу №27 Порту, ТОВ "Алді" не має права претендувати на нерухоме майно, яке входить до складу спірного комплексу. Захист своїх прав, у відповідності до умов договору, позивач може реалізувати лише шляхом відшкодування вартості його частки у спільній діяльності, розрахованої виходячи з положень п. 10.5 договору.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю АЛДІ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що в період одноосібного використання майна, яке перебуває у спільній власності ТОВ "Алді" та Держави та використовується Портом, останній отримав дохід не менше ніж 150 000,00грн., а відповідно до частки ТОВ "Алді" в майні Комплексу, розмір грошових коштів який підлягає стягненню з відповідача становить 84 720,00 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично збігаються з доводами позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2002р. між ДП "Іллічівський морський торговельний порт", ДП "База матеріально-технічного забезпечення" та ТОВ "Алді" було укладено договір № 97-0 про спільну діяльність відповідно до якого сторони здійснюють спільну діяльність зі створення та експлуатації комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон України імпортних і транзитних вантажів, що вивозяться з Порту автотранспортом з виконанням при цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних для контрольних операцій, тимчасового зберігання затриманих вантажів та автотранспорту, експедиційного і агентського обслуговування вантажів та автотранспорту та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення.

24.07.2002р. договір було узгоджено Міністерством транспорту України та 02.08.2002р. зареєстровано у ДПІ у м. Іллічівську, що вбачається з відміток на першому аркуші договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що реконструкція та створення комплексу здійснюється на території складу №27, в тому числі 5760 кв.м. критої складської площі.

Згідно з п. 1.6 договору на території комплексу розміщуються митні органи, а також органи санітарного, карантинного та ветеринарного нагляду.

29.03.2003р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору, якою визначено сторін договору лише у складі Порту та ТОВ "Алді" з розміром часток у спільному майні: Порт - 55%, ТОВ "Алді" - 45%.

В подальшому сторони договору додатковими угодами неодноразово вносили зміни до умов договору, в тому числі в частині встановлення розміру фактичних внесків сторін у грошовому еквіваленті, виключення з вкладів майна, що раніше передавалось.

ТОВ "Алді" здійснило реконструкцію складу № 27, внаслідок чого був створений митно-складський комплекс.

На момент укладання договору № 97-0 про спільну діяльність між позивачем та відповідачем діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963р.) і враховуючи правову природу договору взаємовідносини сторін за цим договором на час його укладання і до 01.01.2004 р. регулювались, крім умов Договору, главою 38 (сумісна діяльність) цього кодексу.

Починаючи з 01.01.2004 року набув чинності новий Цивільний кодекс України і в силу пункту 4 його Прикінцевих та Перехідних положень до цивільних відносин сторін за договором, які виникли або продовжували існувати після набрання чинності цим Кодексом, слід застосовувати положення цього Кодексу, в т.ч. глави 77 (спільна діяльність).

Статтею 1130 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Пунктом 4.6 договору сторони передбачили, що майно сторін, яке використовується при здійсненні спільної діяльності, залишається власністю цих сторін на протязі усього часу дії договору і відбивається в їхньому балансі в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Таким чином за змістом вищенаведених умов договору сторони дійшли згоди щодо терміну перебування спірного складу №27 та прилеглої до нього території в їх спільній власності, обмеживши його терміном дії договору.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012 р. у справі №11/17-5110-2011, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2012 р., договір про спільну діяльність №97-0 від 17.04.2002р., укладений між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛДІ", було розірвано.

Відповідно до статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Порядок припинення договору простого товариства визначено статтею 1141 Цивільного кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої встановлено, що договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників.

Відповідно до частини 2 статті 1141 Цивільного кодексу України у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

Отже, вищенаведеними нормами цивільного законодавства України передбачена можливість повернення речей, переданих у спільне володіння та (або) користування учасників, або поділ майна, що є у спільній власності учасників договору, у разі припинення дії договору.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. по справі №5017/3800/15 встановлено наступне.

Сторони договору № 97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 р. передбачили в договорі наслідки припинення дії договору.

За змістом умов договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо терміну перебування спірного складу №27 та прилеглої до нього території в їх спільній власності, обмеживши його терміном дії договору.

Пунктом 10.5 договору сторони встановили, що при припиненні дії договору Порт викупає у Товариства належне йому нерухоме майно, яке знаходиться на території Комплексу, по вартості придбання цього майна за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу на час припинення дії договору.

Крім того, пунктом 4.8 договору передбачено, що створене сторонами в процесі його виконання нерухоме майно є загальною власністю сторін і відображається в їх балансі по вартості відповідної частки в спільному фінансуванні будівництва з умовою обов'язкового викупу Портом частки, що належить Товариству, після припинення дії договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. по справі №5017/3800/2012 залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. по справі №5017/3800/15 та зазначено наступне.

Аналіз змісту вищенаведених умов договору свідчить, що у разі припинення дії договору сторони передбачили лише викуп Портом у позивача належного йому нерухомого майна.

З огляду на зміст абз. 2 ч. 1 статті 1134 Цивільного кодексу України, виникнення у Товариства права спільної часткової власності на споруди митно-складського комплексу є неможливим, оскільки це прямо суперечить приписам абз. 2 ч. 1 статті 1134 Цивільного кодексу України, згідно яких внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

У відповідності до Статуту Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" Порт є державним унітарним транспортним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління) (розділ "Загальні положення"); майно Порту становлять оборотні та необоротні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Порту (пункт 4.1 Статуту); майно Порту є державною власністю і належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Порт володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству, актам Уповноваженого органу управління та цьому Статуту (п. 4.2 Статуту). Таким чином майно Порту є державною власністю і належить йому на праві господарського відання.

Відчуження нерухомого майна державним комерційним підприємством можливе лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, та за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Відповідні згода Міністерства інфраструктури України та додаткове погодження Фонду державного майна України на визнання за ТОВ "Алді" спільної часткової власності на державне нерухоме майно у вигляді реконструйованого складу № 27 Порту - в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після припинення спірного договору, та за відсутності вищезазначених згоди Міністерства інфраструктури України та додаткового погодження Фонду державного майна України на визнання за Товариством (позивачем) спільної часткової власності на державне нерухоме майно у вигляді реконструйованого складу №27 Порту, ТОВ "Алді" не має права претендувати на нерухоме майно, яке входить до складу спірного комплексу. Захист своїх прав, у відповідності до умов договору, позивач може реалізувати лише шляхом відшкодування вартості його частки у спільній діяльності, розрахованої виходячи з положень п. 10.5 договору.

Відповідно до пункту 10.5 договору узгоджено, що при припиненні дії договору Порт викупає у ТОВ "Алді" належне йому нерухоме майно, яке знаходиться на території комплексу, по вартості придбання цього майна за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу на час припинення дії договору. Рухоме майно сторін може бути викуплено Портом у разі потреб Порту у цьому майні. Вартість майна встановлюється за домовленістю сторін, але не може бути більшою ніж його вартість за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу. Викуп нерухомого майна повинен бути здійснений протягом трьох місяців з дати припинення договору. Викуп рухомого майна яке потрібне Порту повинен бути здійснений у той же термін.

Також, судова колегія зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази які свідчать про дохід Порту за період використання спірного майна.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі № 916/1108/13 залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 06.06.2013р. у зазначеній справі, яким визнано недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №119 від 29.01.2009р. «Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та звязку України і ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, № 30.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази права власності позивача на спірне майно для стягнення з відповідача частки доходів від використання нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги фактично збігаються з доводами позовної заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

Скаржник ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надав, а тому зазначені вище факти під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх доводів та вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції, не вбачає підстав щодо зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке прийняте з правильним та повним встановленням обставин справи з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишається колегією без змін

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АЛДІ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 24.12.2015р. по справі № 916/2391/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 29.02.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош