ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016р. Справа№ 914/3097/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Петрашко М.М. (головуючий), Ділай У.І., Мороз Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрборг", м.Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, смт.Новий Яричів Кам'янка-Бузького району Львівської області

про стягнення 97 105,50 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Хом'як О.Г. - адвокат (договір про надання юридичних послуг №26 від 15.10.2015р.)

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг» до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 97 105,50 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача подав заперечення (вх.№6955/16 від 22.02.2015р.) на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних заперечив з підстав викладених у запереченні на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд, -

встановив:

17.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» (підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (дистриб'ютор) укладено договір дистрибуції №108/07-д, відповідно до умов якого підприємство зобов'язується передати, а дистриб'ютор прийняти, оплатити та здійснити реалізацію харчових продуктів на умовах та в строки передбачені даним договором.

Ціна на продукцію, що поставляється за даним договором фіксується на кожну чергову поставку у видатковій накладній та/або ТТН (п.4.1 договору дистрибуції).

Відповідно до п.4.5. договору дистрибуції розрахунок за продукцію дистриб'ютор зобов'язаний провести не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання продукції. Датою отримання продукції вважається дата зазначена в накладних, відповідно до п.1.3. та п.7.3. даного договору.

Крім того, судом встановлено, що 30.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрборг» (фактор) укладено договір факторингу №3/4, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор за плату приймає права вимоги з зобов'язанням передачі грошових коштів в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді після укладення цього договору та передається клієнтом фактору. Реєстр боржників після належного його підписання вважаються невід'ємною частиною цього договору (п.2.2. договору факторингу).

Відповідно до п.2.3. договору факторингу, платою клієнта фактору за фінансування під відступлення прав вимоги згідно з цим договором є сума у розмірі 100 гривень, без ПДВ, яку клієнт сплачує на користь фактора.

Відповідно до п.5.1. договору факторингу права вимоги, які відступаються за цим договором, вважаються такими, що перейшли від клієнта фактору в день підписання реєстру боржників за умови виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов'язань в межах відступлених прав вимог у фактора наступає після виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. та п.5.4. цього договору.

Згідно із п.5.2. договору факторингу після підписання реєстру боржників та виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. цього договору клієнт втрачає права на будь які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора.

Пунктом 5.4. договору факторингу передбачено, що клієнт доручає фактору по повідомити кожного боржника за однією з адрес, вказаною в реєстрі боржників, від імені клієнта про відступлення прав вимоги протягом 10 календарних днів з дати підписання реєстру боржників та виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. цього договору.

В Розділі 1 «визначення термінів, що використовуються в цьому договорі» договору факторингу зазначено, що реєстр боржників - це погоджена сторонами форма реєстру боржників з переліком та розміром заборгованості кожного з боржників. Форма реєстру боржників наведена в додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п.7.1. договору факторингу, клієнт зобов'язаний передати фактору документацію протягом 30 календарних днів після надходження суми фінансування на рахунок клієнта.

Передача документації здійснюється за актом приймання-передачі документації, який підписується сторонами за формою, що наведена в додатку № 2 до цього договору. При цьому, клієнт має право залишити копії будь-яких документів, які передаються чи складають документацію (п.7.3. договору факторингу).

Як стверджує позивач, відповідач свої зобов'язання за договором дистрибуції не виконав належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» у розмірі 97 105,50 грн.

Також позивач стверджує, що відповідно до договору факторингу до нього перейшло право вимоги за договором дистрибуції №108/07-д від 17.07.2013р. у розмірі 97 105,50 грн.

Відповідач проти позову заперечив, подавши заперечення на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити повністю, з підстав викладених у поданому запереченні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» та відповідачем укладено договір дистрибуції №108/07-д, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» зобов'язалося передати, а відповідач прийняти, оплатити та здійснити реалізацію харчових продуктів на умовах та в строки передбачені даним договором.

У підтвердження факту отримання відповідачем продукції позивачем долучено до позовної заяви наступні видаткові накладні: №ТД-0016278 від 02.10.2013р. на суму 17 145,00 грн., №ТД-0016595 від 09.10.2013р. на суму 36 324,90 грн., №ТД-0016887 від 16.10.2013р. на суму 34 290,00 грн., №ТД-0017188 від 23.10.2013р. на суму 15 948,60 грн., №ТД-0017473 від 30.10.2013р. на суму 5 514,90 грн. та №ТД-0019111 від 11.12.2013р. на суму 19 800,00 грн. Тобто, загальна вартість товару згідно вказаних накладних складає 129 023,40 грн.

За твердженням позивача, неоплаченою залишилась продукція на суму 97 105,50 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як зазначено вище, 30.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» та позивачем укладено договір факторингу №3/4, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» відступила позивачу, а позивач за плату прийняв права вимоги з зобов'язанням передачі грошових коштів в розпорядження Товариству з обмеженою

відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» на умовах, визначених цим договором.

Статтями 1077, 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У клопотанні про витребування доказів та у запереченні відповідач заперечив проти

позовних вимог, зокрема з підстав недоведеності позивачем переходу до нього прав вимоги за договором дистрибуції №108/07-д від 17.07.2013р.

Відповідно до п.5.1. договору факторингу права вимоги, які відступаються за цим договором, вважаються такими, що перейшли від клієнта фактору в день підписання реєстру боржників за умови виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов'язань в межах відступлених прав вимог у фактора наступає після виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. та п.5.4. цього договору.

Пунктом 5.4. договору факторингу передбачено, що клієнт доручає фактору по повідомити кожного боржника за однією з адрес, вказаною в реєстрі боржників, від імені клієнта про відступлення прав вимоги протягом 10 календарних днів з дати підписання реєстру боржників та виконання фактором зобов'язань передбачених п.4.1. цього договору.

В матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення права вимоги за договором дистрибуції №108/07-д від 17.07.2013р. Ухвалами суду у позивача неодноразово було витребувано, зокрема у порядку статті 38 ГПК України за клопотанням відповідача, докази надіслання відповідачу вказаного повідомлення, однак позивач таких доказів суду не надав. Крім того, ухвалами суду у позивача було витребувано реєстр боржників (додаток до договору факторингу), однак позивач такого доказу суду також не надав.

Відповідно до п.7.1. договору факторингу, клієнт зобов'язаний передати фактору документацію протягом 30 календарних днів після надходження суми фінансування на рахунок клієнта.

Передача документації здійснюється за актом приймання-передачі документації, який підписується сторонами за формою, що наведена в додатку № 2 до цього договору. При цьому, клієнт має право залишити копії будь-яких документів, які передаються чи складають документацію (п.7.3. договору факторингу).

Ухвалами суду, у порядку статті 38 ГПК України за клопотанням відповідача, було витребувано Акт приймання-передачі документації, який підтверджує факт передачі позивачу документів від первісного кредитора ТОВ "Торговий дім "Дольче Віта", однак позивач таких доказів суду не надав.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що право позивача вимагати у відповідача виконання зобов'язань за договором дистрибуції №108/07-д від 17.07.2013р. в силу ст. 517 ЦК України та п.п. 5.1., 5.4. 7.1., 7.3. договору факторингу не доведене.

Таким чином, факт переходу права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дольче Віта» до позивача саме по договору дистрибуції №108/07-д від 17.07.2013р. на суму 97 105,50 грн. матеріалами справи не підтверджений.

Крім того, судом за клопотанням відповідача, у порядку ст. 38 ГПК України, витребувано довіреності на отримання товаро - матеріальних цінностей та доручення (генеральні доручення) відповідача, якими уповноважено відповідних осіб на приймання-передачу товару за видатковими накладними № ТД-0016278 від 02.10.2013 року, № ТД-0016595 від 09.10.2013 року, № ТД-0016887 від 16.10.2013 року, № ТД-0017188 від 23.10.2013 року, № ТД-0017473 від 30.10.2013 року, № ТД-0019111 від 11.12.2013 року, відповідно до вимог 7.2. - 7.5. договору дистрибуції № 108/07-Д від 17.07.2013 року.

Однак позивач таких доказів суду не надав.

Слід зазначити, що видаткові накладні містять лише підписи осіб, які отримували товар від імені відповідача, проте прізвища цих осіб у накладних не зазначено, повноваження цих осіб не підтверджено, водночас, відповідач заперечує проти отримання товару по вказаним видатковим накладним. Відтак, отримання товару відповідачем згідно вищенаведених накладних не підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідач надав суду платіжні доручення за спірний період з 07.10.2013р. по 19.12.2013р. про оплату позивачу за товар на суму 119 313,00 грн.

Отже, оскільки сума заборгованості яка заявлена позивачем до стягнення складає 97105,50 грн., а така сума згідно накладних виникла за період з 02.10.2013р. до 11.12.2013р., враховуючи обставини встановлені вище, і зокрема щодо не підтвердження доказами отримання товару відповідачем, суд дійшов висновку, що наявність заборгованості відповідача за договором дистрибуції № 108/07-Д від 17.07.2013 року позивачем не доведена. Інших доказів які спростовують вищенаведені обставини матеріали справи не містять.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 97 105,50 грн. є необґрунтованою, не підтверджена матеріалами справи, не доведена позивачем та не підлягає задоволенню. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, керуючись нормами ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 29.02.2016р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Мороз Н.В.