ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2016 р.Справа № 916/5095/15

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (68000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Охорона-комплекс-Іллічівськ" (68000, м. Іллічівськ, вул. Олександрійська, 6, )

про визнання підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 в частині визначення ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн. - недійсним

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 13.08.2014;

ОСОБА_3 за довіреністю від 04.09.2014;

від відповідача - Домінгес В.М. за довіреністю від 05.02.2016 № 05/02/16.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Охорона-комплекс-Іллічівськ" (далі - Відповідач) про визнання підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 в частині визначення ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн. - недійсним.

Ухвалою суду від 28.12.2015 порушено провадження у справі, та призначено її розгляд на 22.01.2016.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 22.01.2016 до 08.02.2016, з 08.02.2016 до 22.02.2016.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позовні вимоги з посиланням на статті 22, 203, 215, 217, 951, 978 Цивільного кодексу України, статті 207, 224, 225 Господарського кодексу України, статтю 8 Закону України «Про охоронну діяльність», обґрунтовані невідповідністю умов підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 щодо обмеження відповідальності відповідача нормам закону про відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві у розмірі вартості втраченої речі.

Заперечуючи проти доводів Відповідача, Позивач у письмових поясненнях від 08.02.2016 (вхід. від 08.02.2016 № 2989/16) зазначає про відсутність підстав для припинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір щодо визнання недійсним підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 судами не розглядався та жодних судових з приводу даного спору не ухвалювалось. Окрім того, Позивач вказує на те, що позов у цій справі заявлений з інших підстав.

Представник Відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні повністю. У відзиві на позовну заяву (вхід. від 22.01.2016 № 1474/16) Відповідач із посиланням на статтю 6, частину третю статті 22 Цивільного кодексу України, частину четверту статті 179 Господарського кодексу України, вказує на відповідність умов підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 законодавчим нормам щодо свободи договору (вільного волевиявлення) та можливості встановлення розміру відшкодування збитків у договорі.

Також, Відповідач зазначає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути застосовані норми законодавства, що регулюють правовідносини зберігання.

Окрім того, Відповідач вказує на те, що Позивачем повторно подано позовну заяву зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, з вимогами по яким є рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2014 у справі № 916/3268/14.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

01.01.2013 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про надання послуг з охорони майна № 1726 (далі - Договір від 01.01.2013) /а.с. 9-14/.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2, 9.1, 9.2 Договору від 01.01.2013 замовник (Позивач) доручає, а виконавець (Відповідач) зобов'язується здійснювати охорону майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті. З цим договором виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним. Періодом охорони майна на об'єкті вважається час з моменту прийняття виконавцем сигналізації, якою обладнаний об'єкт, під спостереження до зняття її з спостереження замовником у відповідності до Інструкції з користування сигналізацією (додаток 3 до договору). Договір набирає чинності з 01.01.2013 до 01.01.2014, поновлюється на строк, встановлений п. 9.1 договору, якщо жодна із сторін не менше ніж за 15 днів до закінчення строку чинності Договору письмово не заявить про його припинення. Кількість разів поновлення договору не обмежується.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору від 01.01.2013 обумовлено, що виконавець відшкодовує збитки, що завдані замовнику третіми особами внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем своїх договірних зобов'язань в межах суми прямої дійсної шкоди, але не більше 50 000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною п'ятою статті 225 Господарського кодексу України сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов'язань визначений законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 951 § 1 «Загальні положення про зберігання» глави 66 «Зберігання» Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Статтею 955 § 1 «Загальні положення про зберігання» глави 66 «Зберігання» Цивільного кодексу України передбачено, що положення параграфа 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Спеціальні види зберігання наведені у § 3 глави 66 «Зберігання» Цивільного кодексу України, зокрема, договір охорони. Відповідно до частини першої статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про охоронну діяльність» від 22.03.2012 № 4616-VI, встановлено, що у договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань.

Отже, вказаною нормою Закону окремо врегульовано та віднесено саме до компетенції сторін договору визначення умов відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань. А відтак, оскільки цією нормою встановлено інше правове регулювання відшкодування шкоди у відносинах з надання послуг охорони, відповідно до статті 955 Цивільного кодексу України до правовідносин сторін не можуть бути застосовані положення § 1 «Загальні положення про зберігання» глави 66 «Зберігання» Цивільного кодексу України, зокрема, пункту 1 частини першої статті 951, щодо розміру збитків, які підлягають відшкодуванню поклажодавцеві.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин другої, третьої статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Можливість врегулювання сторонами на власний розсуд умови (розмір) збитків, що підлягають відшкодуванню, встановлена частиною третьою статті 22 Цивільного кодексу України, згідно із якою, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Також, згідно із частиною першою статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки Договір від 01.01.2013 є договором про надання послуг за плату, його сторони вправі були самостійно встановити обсяг (розмір) збитків, які підлягають відшкодуванню виконавцем, на підставі приписів частини першої статті 906 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що не обґрунтовані та не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726 в частині визначення ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн. - недійсним.

Слід також зазначити про відсутність підстав для припинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарським судом Одеської області у справі № 916/3268/14 не приймалися рішення за позовною вимогою про визнання недійсним підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору про надання послуг з охорони майна від 01.01.2013 № 1726.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 29 лютого 2016 р.

Керуючись частинами другою, третьою статті 6, частиною третьою статті 22, частиною першою статті 203, частиною першою статті 215, частиною першою статті 627, частиною першою статті 906, частиною першою статті 951, статтею 955 Цивільного кодексу України, частиною п'ятою статті 225 Господарського кодексу України, частиною другою статті 8 Закону України «Про охоронну діяльність» від 22.03.2012 № 4616-VI, статтями 32, 33, 34, 36, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суддя Ю.А. Шаратов