РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа № 910/31777/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Пакра»
ДоПублічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»
Простягнення 104 811,15 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сабітов С.В. - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пакра», позивач у справі, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», відповідач у справі, про стягнення 104 811,15 грн., що становить суму страхового відшкодування і пеню.

Ухвалою від 18.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.01.2016 р.

12.01.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі, у яких останній просить у позові відмовити.

Ухвалою від 12.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 02.02.2016 р.

Судове засідання 02.02.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 16.02.2016 р.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав наведених у поданих поясненнях.

Представники позивача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надійшло.

У судовому засіданні 16.02.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді матеріалів справи встановлено, наступне.

12.04.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3112/205/004051.

Предметом даного договору є страхування майнових інтересів потерпілого, пов'язані з експлуатацією напівпричепа PRESTEL з контейнером-цистерною, д.р.н. АЕ 5606 ХО.

28.11.2013 р. з об'єктом страхування сталася дорожньо-транспортна пригода, яка, як вказує позивач, згідно з підпунктом А1 пункту 1.2. договору, визначена як страховий випадок.

Позивач зазначає, що 14.01.2014 р. на виконання пункту 9.3. договору страхування, останній надав відповідачу вичерпний перелік документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.

10.02.2014 р. та 19.02.2014 р. відповідачу направлені листи з вимогою видачі документа щодо прийняття рішення про сплату страхового відшкодування.

Позивач посилається на те, що в порушення підпунктів 9.4., 9.5. договору, рішення про виплату страхового відшкодування в обумовлені строки відповідачем не прийнято, страхове відшкодування в сумі 167 750,39 грн., тобто не в повному обсязі, отримано з 27-денним попуском строку.

Таким чином, позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 Цивільного кодексу України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктами 1.12., 10.1.1. договору сторони узгодили, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється за вибором страховика на підставі звіту (дослідження) судового експерта або оцінювача, або на підставі аварійного сертифікату, підготовленого уповноваженою страховиком особою.

Відповідно до пункту 10.7.1. договору, при конструктивній загибелі ТЗ страхове відшкодування визначається за рішенням Страховика як:

- п. 10.7.1.1. дійсна вартість на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи та вартості залишків ТЗ. При цьому залишки ТЗ залишаються у Страхувальника;

- п. 10.7.1.2. дійсна вартість на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи. При цьому Страхувальник зобов'язаний зняти ТЗ з реєстрації з метою його передачі страховику, передати страховику майнові права на ТЗ, технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію) та повний комплект ключів від ТЗ, повний комплект карток активних і пасивних активаторів всіх електронних та електронно-механічних засобів (пристроїв) проти викрадення, усіх ключів від механічних пристроїв проти викрадення та пультів управління охоронною сигналізацією, що застосовується на застрахованому ТЗ.

Матеріали справи свідчать про невиконання позивачем пункту 7.1.10. договору, відповідно до якого на позивача покладено обов'язок надання документів, необхідних для визначення розміру збитків.

У зв'язку з наведеним відповідач замовив проведення авто товарознавчих досліджень.

Згідно Звіту № 782 вартість відновлювального ремонту ТЗ складала 283 405,45 грн., а ринкова (дійсна) вартість ТЗ складала 2 113 728,69 грн., що значно перевищує 75% від дійсної вартості ТЗ і відповідно до умов договору визначається конструктивною загибеллю транспортного засобу.

Вартість ТЗ у пошкодженому стані згідно Звіту № 42 від 07.02.2014 р. склала 60 000,00 грн. Сума виплаченого відшкодування склала 167 750,39 грн. (243 728,69 грн. ринкова (дійсна вартість) ТЗ згідно Звіту № 782 - 15 798,30 грн. франшиза (пункт 1.7. договору) - 60 000,00 грн. вартість ТЗ у пошкодженому стані згідно Звіту № 42 від 07.02.2014 р.).

Вказане відповідає погодженим сторонами умовами договору, щодо порядку розрахунку суми страхового відшкодування.

Як вбачається з тексту позовної заяви, вимоги позивача не узгоджуються з пунктам 1.12., 10.1.1., 10.7.1. договору, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 33, статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.02.2016 р.

Суддя І.О. Домнічева