ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.16р. Справа № 904/11173/15

За позовом Комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4", м. Дніпропетровськ

до Комунального закладу "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 23455,75 грн заборгованості за комунальні послуги

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 21.12.2015; представник ОСОБА_2, довіреність № 01-19/1519 від 15.10.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_3, довіреність № 6/545 від 06.12.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальний заклад "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4", м. Дніпропетровськ (позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального закладу "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ про стягнення 23455,75 грн боргу за комунальні послуги з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та інші, які відповідачем отримані в орендованих у позивача приміщеннях.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив, посилаючись на відсутність укладеного між сторонами договору на відшкодування витрат на комунальні послуги, акт звірки взаємних розрахунків станом на 04.01.2016, в якому зазначено про відсутність заборгованості.

В судовому засіданні 26.01.2016 оголошено перерву до 11.02.2016.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2012 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (далі - орендодавець) та комунальним закладом "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" (далі - орендар, відповідач) укладено договір № 215- ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (далі - договір оренди № 215- ДКП/12), за умовами п. 1.1. якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 зі змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (надалі - об'єкт оренди) загальною площею 125,4 кв.м. розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 22 на першому поверсі 4-х поверхової будівлі, балансова вартість приміщення станом на 25.04.2012 становить 66791,64 грн, без ПДВ, та перебуває на балансі комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №4" (далі - позивач), під розміщення комунального закладу "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради".

01.07.2013 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (далі - орендодавець) та комунальним закладом "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" (далі - орендар, відповідач) укладено договір №177-ДКП/13 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (далі - договір оренди №177-ДКП/13), за умовами п. 1.1. з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 зі змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (далі - об'єкт оренди) загальною площею 18,0 кв.м. розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ламана,4 на цокольному поверсі 4-х поверхової будівлі, балансова вартість приміщення станом на 15.05.2013 становить 12779,92 грн, без ПДВ, та перебуває на балансі комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної Допомоги №4" (далі - позивач), для розміщення пункту тимчасового базування виїзних бригад комунального закладу "Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради".

Відповідно до п. 2.2. обох договорів оренди орендар вступає в строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі об'єкта оренди.

Передача об'єкта оренди в оренду здійснюється на підставі акта приймання - передачі об'єкта оренди, підписаного балансоутримувачем, орендодавцем та орендарем (п.2.3. договорів оренди).

Згідно з пунктом 10.1 договорів оренди:

№ 215-ДКП/12, в редакції додаткової угоди від 04.07.2014, він діє з 07.06.2015 до 25.06.2015. включно;

№ 177-ДКП/13, в редакції додаткової угоди від 09.09.2015, він діє 01.07.2013 до 15.06.2015.

На виконання умов вищевказаних договорів оренди орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення загальною площею 125,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 22, що підтверджується актом приймання - передачі від 07.06.2012 (за договором оренди №215-ДКП/12) та загальною площею 18,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ламана,4 що підтверджується актом приймання - передачі від 01.07.2013 (за договором оренди №177-ДКП/13).

Звертаючись до суду з цим позовом послався на те, що відповідач протягом терміну дії зазначених договорів оренди споживав послуги з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та вивезення сміття, однак витрати з оплати наданих послуг позивачу не відшкодував, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем по сплаті комунальних послуг за 2014 рік у сумі 23 455,75 грн, що і є причиною спору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт користування об'єктом оренди та споживання комунальних послуг у судовому засіданні не оспорений та підтверджено матеріалами справи.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.5.11 обох договорів оренди орендар зобов'язаний протягом 5 днів з дати укладення цього договору укласти з балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договір на сплату комунальних послуг (газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон), та з балансоутриувачем договір на сплату експлуатаційних витрат, у т. ч. відшкодування витрат по податку на землю.

Проте, відповідач в порушення п.5.11 договорів оренди, не уклав відповідних договорів ані з балансоутримувачем, ані з відповідними комунальними службами. Цей факт підтверджено матеріалами справи та доводами сторін. Позивач також не надав доказів прийняття ним заходів до спонукання відповідача укласти такі договори.

Дослідження змісту позовної заяви показало, що між позивачем та комунальними структурами міста, такими як: МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі", КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", КП "Дніпроводоканал", ТДВ "Дніпрокомунтранс", що надають комунальні послуги, були укладені відповідні договори, заборгованість за якими у позивача відсутня, що також підтверджено наданих до справи актами звірки взаємних розрахунків.

Слід також зазначити, що посилаючись на укладені між комунальними організаціями та позивачем договори, останній стверджує, що саме ним надано комунальні послуги відповідачу в повному обсязі, у зв'язку з чим рахує заборгованість. Проте, як вже зазначалося раніше у цьому рішенні, між позивачем та відповідачем не укладалося будь-яких договорів стосовно відшкодування останнім комунальних послуг, до того ж твердження позивача щодо надання ним таких послуг є хибним, необгрунтованим та не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки позивач є комунальним закладом охорони здоров'я, що надає первинну медико-санітарну допомогу населенню та його Статутом не передбачено постачання комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Таким чином, враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 23 455,75 грн наданих комунальних послуг відсутні.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином не довів наявність у відповідача обовязку щодо оплати йому заборгованості за надані комунальні послуги.

З огляду на що суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у задоволенні яких слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати судового збору у сумі 1 218,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016.

Суддя В.Д. Воронько