ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" лютого 2016 р.Справа № 916/8/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя: Зайцева Ю.О.,

при секретарі судового засідання: Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 19.02.2016р.)

Від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" про стягнення 444 966,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 04.01.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" про стягнення 444 966,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що замовник не виконав вимог по оплаті виконаних робіт, та тим самим порушив взяті на себе договором зобов'язання, прострочив виплату грошових коштів, чим порушив норми діючого законодавства України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.01.2016р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі №916/8/16 з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 22.02.2016р. представником позивача було надано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить суд стягнути з відповідача 219 600,00 грн. - основного боргу, 32 849,75 грн. - пені, 8 410,98 грн. 3% річних та 134 175,60 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач в засідання суду призначені на 20.01.2016р., 12.02.2016р. та 22.02.2016р. не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 06.01.2016р., від 20.01.2016р. та від 12.02.2016р. були направлені за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 12.02.2016р. та отримані відповідачем (поштове повідомлення вх.№4220/16 від 27.01.2016р., поштове повідомлення вх.№6889/16 від 18.02.2016р.).

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувалися на належну адресу відповідача визначену в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 12.02.2016р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

22.02.2016 у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, суд встановив:

24 липня 2014 року між Фізичною особою - Підприємцем ОСОБА_2 (надалі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)» (надалі - замовник) було підписано акт виконаних робіт (надалі - Акт).

Згідно даного акту від 24.07.2014р. виконавцем було зібрано загальну площу замовника 549 га. по ціні 400 грн. за 1 га., на загальну суму 219 600 грн. 00 коп.

25 Липня 2014 року між Фізичною особою - Підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)» було укладено договір про надання послуг №Г-61 (надалі - договір).

Як зазначає позивач, він приступив до виконання робіт за договором, ще до підписання даного договору, оскільки це державна установа та для погодження договору по внутрішньому розпорядженню закладу потрібно підписати у декількох посадових осіб закладу даний договір, тобто, начальник виправного закладу ОСОБА_3, головний агроном ОСОБА_4, головний бухгалтер ОСОБА_5, головний економіст ОСОБА_6, юрисконсульт закладу ОСОБА_7, таким чином договір був підписаний кінцево, фактично після виконання робіт 25.07.2014 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги по збиранню сільськогосподарських культур комбайнами марки «MASSEY FERGUSON - 38» в кількості 2 шт. та «MASSEY FERGUSON - 7278» в порядку та на умовах договору.

За приписами п.п. 2.1,2.2,2.3 Договору, згідно цього договору, виконавець надає замовнику наступні послуги: збирання сільськогосподарських культур на полях замовника згідно його заявки; Орієнтована площа полів на яких буде проводитись збір врожаю 350 га.

Згідно п. 3.3. Договору, замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в акті виконаних робіт протягом - 20 днів з моменту підписання такого акту на розрахунковий рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 5.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Проте, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства не розрахувався за виконану позивачем роботу.

02 лютого 2015 року позивач звернувся до Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" з письмовою претензією в якій просив погасити суму основного боргу в розмірі 219 600 грн. 00 коп., та зазначив що у разі невиконання даної претензії змушений буде звернутись з позовною заявою до Господарського суду Одеської області в якій буде просити стягнути всі штрафні санкції.

28 вересня 2015 року позивач звернувся до Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" повторно з письмовою претензією в якій просив погасити суму основного боргу в розмірі 219 600 грн. 00 коп., та зазначив, що у разі не виконання даної претензії буде змушений звернутись з позовною заявою Господарського суду Одеської області в якій буде просити стягнути всі штрафні санкції. Проте, відповідач залишив вказану претензію без задоволення та відповіді не надав.

З наведених підстав Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" про стягнення 219 600,00 грн. - основного боргу, 31 766,79 грн. - пені, 8 410,98 грн. - 3% річних та 185 188,68 грн. - інфляційних витрат.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі склались на підставі підписаного між сторонами24 липня 2014 року акту виконаних робіт та підписаного між сторонами 25 Липня 2014 року договору про надання послуг №Г-61.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України, статті 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 837 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частина 4 статті 882 даного Кодексу передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виконані позивачем роботи на суму 219 600,00 грн. прийняті належним чином, дані відомості підтверджуються наявною в матеріалах справи копією акту виконаних робіт від 24.07.2014р. Будь-яких зауважень чи заперечень з приводу виконаних робіт в Акті не міститься. Відтак, вказане волевиявлення замовника є достатнім та необхідним, зокрема, для засвідчення факту виконання робіт за договором від 25.07.2014 року.

Це свідчить про повне визнання замовником своєї заборгованості за виконані позивачем роботи. Оскільки акт виконаних робіт на суму 219 600,00 грн. прийнятий замовником та оформлений відповідно до умов ст. 882 ЦК України, визначені в акті роботи слід вважати виконаними, а самий акт належить вважати підставою для взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідачем у розумінні вимог ст.ст.34, 36 ГПК України не було спростовано зазначених обставин та не подано відповідних доказів.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За таких обставин, роботи, що зазначені у підписному замовником акті приймання виконаних робіт є підтвердженими та доведеними, з огляду на що, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача неоплаченої вартості виконаних позивачем робіт в сумі 219 600,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі - 32 849,75 грн., інфляційних втрат у розмірі - 134 175,60 грн. та 3% річних у розмірі - 8 410,98 грн., господарський суд зазначає наступне.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом, за допомогою системи "Ліга-Закон" здійснено власний розрахунок суми пені, що підлягає стягненню з відповідача за порушення зобов'язання та встановлено її належний період нарахування, а саме з 14.08.2014р. та розмір у сумі - 30 118,29 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги про стягнення пені частково у сумі 30 118,29 грн.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторони у договорах не передбачили інший розмір відсотків за користування коштами, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до повернення за договором позики.

Судом, за допомогою системи "Ліга-Закон" здійснено власний розрахунок суми 3% річних за заявлений позивачем період з 14.08.2014р. по 04.06.2015р., що підлягає стягненню з відповідача за порушення зобов'язання та встановлено її належний розмір у сумі - 5 324,55 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги про стягнення 3% річних частково у сумі 5 324,55 грн.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Судом, за допомогою системи "Ліга-Закон" здійснено власний розрахунок суми інфляційних збитків, що підлягає стягненню з відповідача за порушення зобов'язання та встановлено належний період нарахування з 14.08.22014р. по січень 2016р. включно та розмір інфляційних збитків у сумі - 134 394,35 грн. Однак у заяві про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 134 175,60 грн. інфляційних втрат. Таким чином, враховуючи, що в даному випадку суд позбавлений можливості вийти за рамки позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги про стягнення інфляційних збитків повністю у сумі 134 175,60 грн.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог у сумі - 5 838,27 грн.

Керуючись ст.ст. 33,34,38,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" про стягнення 444 966,45 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства „Сільськогосподарськое підприємство Ширяєвського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" (68850, Одеська обл., Ширяївський р-н., с.Орджонікідзе; код ЄДРЮО та ФОП 08680612) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) заборгованість в сумі 219 600 /двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот/ грн. 00 коп., пеню в сумі 30 118 /тридцять тисяч сто вісімнадцять/ грн. 29 коп., 3% річних в сумі 5 324 /п'ять тисяч триста двадцять чотири/ грн. 55 коп. інфляційні витрати у сумі 134 175 / сто тридцять чотири тисячі сто сімдесят п'ять/ грн. 60 коп. та судові витрати в сумі 5 838 /п'ять тисяч вісімсот тридцять вісім/ грн. 27 коп.

3.В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 29 лютого 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев