Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

03.03.2016 Справа № 927/12/16

За позовом: Комунального підприємства "Козелецьводоканал" Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області,

юридична адреса: вул. Франка, 15, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000,

фактична адреса: вул. Сидорука, 9 смт. Козелець, Чернігівська область, 17000

до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області,

вул. Сидорука, 9 смт. Козелець, Чернігівська область, 17000

про стягнення 39335,99 грн. збитків

суддя Демидова М.О.

За участю представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 2 від 18.01.2016; ОСОБА_2 - керівник;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 3-12/69 від 24.02.2016; посвідчення адвоката №657 від 31.08.2012;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків в порядку регресу в сумі 39335 грн. 99 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним звільненням керівника позивача ОСОБА_2 розпорядженням Козелецької селищної ради Козелецького району від 01.04.2015 № 37-Р, в подальшому скасованим рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 у справі № 734/1253/15-ц. Вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника Комунального підприємства Козелецьводоканал. За доводами позивача ним незаконно звільненому відповідачем ОСОБА_2 було сплачено компенсацію за вимушений прогул у розмірі 28531,22 грн. та, крім того, до державного бюджету позивачем сплачені нарахування у розмірі 10804 грн. 7 коп.

Вказані суми згідно з позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача у даній справі.

Письмовою заявою від 01.03.2016 позивач збільшив позовні вимоги та заявив до стягнення з відповідача компенсацію завданих збитків у сумі 57522 грн. 15 коп.

Копію заяви про збільшення позовних вимог отримано відповідачем в судовому засіданні 01.03.2016.

Заява про збільшення позовних вимог відповідає положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду.

Новою ціною позову є 57522 грн. 15 коп.

Письмовим відзивом на позовну заяву, наданим суду 01.03.2016, відповідач проти вимог позову заперечив, посилаючись на те, що положеннями ст. 237 Кодексу законів про працю України обовязок покриття шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, покладений на службову особу, винну у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. За таких обставин відповідач вважає, що відповідати за позовом про стягнення збитків у вигляді виплаченої компенсації за вимушений прогул має не юридична особа відповідача, а службова особа, якою прийнято незаконне рішення про звільнення ОСОБА_2

Крім того, відповідач у справі зазначив, що позивач безпідставно посилається на положення ст.ст. 65, 78, 147 та 228 Господарського кодексу України як на правову підставу вимог про стягнення збитків, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які господарські відносини з приводу предмету спору, а існують трудові відносини між керівником позивача та відповідачем, тому спір не є господарським і господарським судом розглядатися не повинен. За доводами відповідача позивачем також не доведено факту реального понесення збитків.

В судовому засіданні 01.03.2016 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 03.03.2016, 15 годин 00 хвилин.

В судове засідання 03.03.2016 прибули представники сторін у справі.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутніх в судових засіданнях під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до розпорядження Козелецької селищної ради № 82-р від 27.06.2013 ОСОБА_2 призначений на посаду начальника Комунального підприємства «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на умовах укладеного з ним контракту від 01.07.2013.

З посади начальника позивача ОСОБА_2 звільнений 01.04.2015 у зв'язку з закінченням строку дії контракту на підставі розпорядження секретаря Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_4 № 37-р від 01.04.2015 «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області» (а.с. 37).

ОСОБА_4 обрано секретарем Козелецької селищної ради рішенням Козелецької селищної ради від 12.11.2010.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.2015, частково задоволено позов ОСОБА_2 до Козелецької селищної ради Чернігівської області про визнання незаконним розпорядження про звільнення, скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

Вказаним судовим рішенням визнано незаконним та скасовано розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області», поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника комунального підприємства «Козелецьводоканал»; стягнуто з Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі виконавчого листа № 734/1253/15-ц, виданого 24.09.2015 Козелецьким районним судом Чернігівської області, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 винесено постанову від 02.10.2016 про відкриття виконавчого провадження.

Розпорядженням від 02.12.2015 № 202-Р селищного голови Козелецької селищної ради ОСОБА_6 ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області.

До стягнення з відповідача як органу місцевого самоврядування, посадова особа якого незаконно звільнила ОСОБА_2 з займаної посади, позивачем заявлено компенсацію завданих збитків у сумі 57522 грн. 15 коп. За доводами позивача сума збитків складається з середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 за кожний місяць вимушеного прогулу (з урахуванням тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 у період роботи), а також усіх сплачених позивачем до держаного бюджету України під час виплати ОСОБА_2 компенсацій податків та соціальних внесків.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як свідчать матеріали справи та надані докази, спір у даній справі виник не з приводу реалізації сторонами у справі своїх прав та обовязків як господарюючих субєктів.

Як підставу позову позивачем у справі визначене незаконне звільнення керівника позивача ОСОБА_2 керівником відповідача у справі, і, як наслідок, сплата позивачем ОСОБА_2 компенсації за вимушений прогул.

Встановлення та припинення трудових відносин, а також виплата компенсації за вимушений прогул незаконно звільненому працівникові за своєю правовою природою не є господарськими відносинами і регулюються спеціальним кодифікованим нормативним актом Кодексом законів про працю України.

Як встановлено судом та не спростовується сторонами у справі, начальника КП «Козелецьводоканал» ОСОБА_2 розпорядженням секретаря Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_4 № 37-р від 01.04.2015 «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області» звільнено з займаної посади з 01.04.2015.

В подальшому вказане розпорядження визнане незаконним та скасоване рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.2015. Вказаними судовими рішеннями ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради, стягнуто з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Розпорядженням від 02.12.2015 № 202-Р селищного голови Козелецької селищної ради ОСОБА_6 ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Таким чином, спеціальним законом, який підлягає застосуванню до правовідносин сторін, чітко визначено особу, яка повинна відповідати за позовом про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок оплати працівникові часу вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що скасоване розпорядження Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 01.04.2015 № 37-р підписане ОСОБА_4, яку обрано секретарем Козелецької селищної ради рішенням Козелецької селищної ради від 12.11.2010.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про те, що відповідач Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області, не є належним відповідачем у справі про відшкодування виплаченої ОСОБА_2 компенсації за час вимушеного прогулу.

Належним відповідачем за позовом є посадова особа, якою видано та підписано розпорядження від 01.04.2015 № 37-р про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, а саме секретар Козелецької районної ради Козелецького району Чернігівської області.

Згоду на заміну первісного відповідача належним відповідачем позивачем надано не було.

Крім того, відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як встановлено ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

З урахуванням наведених норм процесуального закону посадова особа органу місцевого самоврядування, у даному випадку секретар Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, не може бути відповідачем у господарському процесі.

Відповідно до пункту 1.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобовязана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо у розгляді справи господарським судом буде зясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ані залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому предявлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

З урахуванням того, що належним відповідачем у справі є посадова особа Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, а також відсутності згоди позивача щодо залучення до участі у справі належного відповідача і неможливості участі належного відповідача у господарському процесі, враховуючи ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про необхідність відмови у позові до Козелецької селищної ради у повному обсязі з покладенням на позивача судових витрат у справі відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 24, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позовних вимог до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про стягнення 57522,15 грн. відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 03.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 04.03.2016.

Суддя М.О. Демидова