ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа № 917/1445/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

відповідача - Огриза Г.Р. - дов. № ПЄ 04 від 04.01.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третьої особи (вх. №124 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від "17" листопада 2015 р. у справі № 917/1445/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат", м. Глобине, Полтавська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Компанія "Семенсес Прогрейн ІНК" ("Semences Prograin Inc."), м. Сент-Сезар, провінція Квебек, Канада,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрейн Євразія", м. Глобине, Полтавська область,

про визнання недійсним ліцензійного договору №29/Н про передачу невиключного права на використання сорту рослин від 03.01.2013 р.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрейн Євразія", відповідача, про визнання недійсним укладеного сторонами ліцензійного договору №29/Н про передачу невиключного права на використання сорту рослин від 03.01.2013 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.11.2015 року у справі № 917/1445/15 (суддя Киричук О.А.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Третя особа не погодилась з рішенням місцевого господарського суду, подала до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Колегія суддів зазначає, що з апеляційною скаргою представник третьої особи ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Полтавської області 30.12.2015р., додана до неї копія довіреності (а.с. 182 том ІІ), яка видана ОСОБА_2 на представництво інтересів Компанії "Семенсес Прогрейн ІНК". ("Semences Prograin Inc."), м. Сент-Сезар, провінція Квебек, Канада, датована 24.12.2014р. та дійсна до 31.12.2015р. Тобто, строк цієї довіреності закінчився 31.12.2015р. та на момент подачі апеляційної скарги дана довіреність була дійсна.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. запропоновано представнику третьої особи надати суду належні докази його повноважень на представництво інтересів Компанії "Семенсес Прогрейн ІНК". ("Semences Prograin Inc."), м. Сент-Сезар, провінція Квебек, Канада. Проте, представник третьої особи не надав таких доказів.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання його представник також не з'явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про дату та місце судового засідання.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийнято у відповідності з нормами чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте позивач та третя особа не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаних осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи третьої особи, вислухавши доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.11.2009 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрейн Євразія" подало заявки до Державної служби з охорони прав на сорти рослин про визнання прав на сорти сої "Терек" (№ заявки 09018018) та "Кубань" (№ заявки 09018019). Інформація про подання цих заявок була опублікована в офіційному бюлетені Державної служби з охорони прав на сорти рослин "Охорона прав на сорти рослин" №4 за 2009 р. (ч.1).

10.01.2012 р. були складені Експертний висновок №6014/р про результати польових досліджень з ВОС (відмінність, однорідність, стабільність) сорту сої культурної "Терек", а також Експертний висновок №6016/р про результати польових досліджень з ВОС сорту сої культурної "Кубань". У вказаних експертних висновках встановлено, що сорти сої культурної "Терек" та "Кубань" є новими, відмінними, однорідними та стабільними. Експертний орган, що планував дослідження і узагальнював результати Український інститут експертизи сортів рослин. Період експертизи 2010, 2011 роки. Кожен експертний висновок містить опис сорту, що складається із 30 ознак.

20.01.2012 р. відповідачу були видані Державною службою з охорони прав на сорти рослин свідоцтва про державну реєстрацію сорту рослин №120024 від 20.01.2012р. на сорт сої культурної "Терек" та №120025 від 20.01.2012р. на сорт сої культурної "Кубань".

27.03.2012 р. відповідачу були видані Державною службою з охорони прав на сорти рослин Патент України на сорт рослин №120183 від 27.03.2012р. на сорт сої культурної "Терек" та Патент України на сорт рослин №120184 від 27.03.2012р. на сорт сої культурної "Кубань".

03.01.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрейн Євразія" (ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" (ліцензіат) був укладений ліцензійний договір №29/Н про передачу невиключного права на використання сорту рослин, згідно з пунктом 2.1. якого ліцензіар передає ліцензіату невиключне право на використання сортів сої "Терек" та "Кубань" в межах, визначених в пункті 2.2. цього договору, а ліцензіат зобов'язався вносити ліцензіару ліцензійні платежі за використання вказаних сортів сої. Пунктом 8.1. договору визначено, що в частині строку, на який передається невиключне право на використання сортів, договір діє до 31.12.2018 р.

Пунктом 2.2. договору визначені межі використання сортів сої: виробництво або відтворення (з метою розмноження) сертифікованого (першої репродукції) насіння; доведення до кондиції з метою розмноження до сертифікованого (першої репродукції) насіння; пропонування до продажу сертифікованого (першої репродукції) насіння; продаж або інший комерційний обіг сертифікованого (першої репродукції) насіння; вивезення за межі території України сертифікованого (першої репродукції) насіння; ввезення на територію України сертифікованого (першої репродукції) насіння; зберігання сертифікованого (першої репродукції) насіння для будь-якої із зазначених у цьому пункті договору цілей.

02.06.2015 р. відповідач звернувся до позивача із листом, в якому просив повідомити інформацію про обсяги реалізації позивачем сертифікованого насіння сортів сої "Терек" та "Кубань" третім особам протягом періоду з 01.06.2014 р. по 01.06.2015 р. в розрізі першої та другої репродукцій, вказавши, що дана інформація необхідна для укладення додаткової угоди до ліцензійного договору №29/Н від 03.01.2013 про визначення розміру плати за використання позивачем сортів сої "Терек" та "Кубань" за вказаний період.

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом про визнання недійсним ліцензійного договору №29/Н, укладеного між сторонами по справі, посилаючись на те, що сорти сої "Терек" та "Кубань" не відповідають умові відмінності, визначеній статтею 11 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин", якою встановлені критерії придатності сорту для набуття прав інтелектуальної власності на нього. Також, позивач зазначив, що у липні 2014 року господарським судом міста Києва було порушене провадження у справі №910/15074/14 за позовом Компанії "Семенсес Прогрейн Інк." до відповідача та Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про визнання недійсними зареєстрованих за відповідачем майнових прав на сорти сої "Терек" та "Кубань". Позивач вказав, що рішення по справі №910/15074/14 до цього часу не прийняте, але на думку позивача сам факт розгляду господарським судом міста Києва справи №910/15074/14 свідчить про незаконність володіння відповідачем майновими правами на сорти сої "Терек" та "Кубань".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" сорт вважається придатним для набуття права на нього як на об'єкт інтелектуальної власності, якщо за проявом ознак, породжених певним генотипом чи певною комбінацією генотипів, він є новим, відмінним, однорідним та стабільним. Сорт відповідає умові відмінності, якщо за проявом його ознак він чітко відрізняється від будь-якого іншого сорту, загальновідомого до дати, на яку заявка вважається поданою (ч. 6 ст. 11 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин").

Згідно зі ст. 12 цього ж Закону державна реєстрація сорту здійснюється, якщо сорт відмінний, однорідний та стабільний, йому присвоєна назва і він придатний для поширення в Україні.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 даного Закону сортові присвоюється назва, яка повинна його однозначно ідентифікувати і відрізнятися від будь-якої іншої назви існуючого в Україні і державах-учасниках сорту того ж чи спорідненого виду.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" передбачено, що Права на сорт набуваються в Україні шляхом подання до Уповноваженого органу заявки, експертизи заявки та державної реєстрації прав.

В ст. 39 даного Закону встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на сорт рослин є право володільця патенту на використання сорту та виключне право на дозвіл чи заборону використання сорту іншими особами. Виключне право на дозвіл чи заборону використання сорту полягає в тому, що ніхто без дозволу володільця патенту не може здійснювати щодо посадкового матеріалу сорту такі дії: а) виробництво або відтворення (з метою розмноження); б) доведення до кондиції з метою розмноження; в) пропонування до продажу; г) продаж або інший комерційний обіг; д) вивезення за межі митної території України; е) ввезення на митну територію України; є) зберігання для будь-якої із цілей, зазначених у пунктах "а" - "е" цієї частини.

Володілець патенту може зумовити дозвіл певними умовами та обмеженнями.

Згідно з ч. 3, ч. 5 ст. 40 цього Закону володілець патенту може видати будь-якій особі дозвіл (ліцензію) на використання сорту на підставі ліцензійного договору. За ліцензійним договором володілець патенту (ліцензіар) передає право на використання сорту іншій особі (ліцензіату), яка бере на себе зобов'язання вносити ліцензіару обумовлені договором платежі і здійснювати інші дії, передбачені ліцензійним договором. Ліцензійний договір та договір про передачу майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами.

Як правильно встановив суд першої інстанції, доводи позивача про відсутність у відповідача належних патентів на сорти сої "Терек" та "Кубань" спростовуються матеріалами справи, зокрема, висновком експертів №169/15 за результатами проведення комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності по даній справі від 23.09.2015р., сорти сої "Терек" та "Тома" (Toma) мають чіткі відмінності за проявом їх ознак, наведених в описах цих сортів. Лише частина ознак цих сортів, наведених в описах цих сортів, співпадає за проявом ознак. Експертами наведені та обґрунтовані ознаки, за якими ці сорти сої є чітко відмітними, а саме за такими ознаками як "паросток: антоціанове забарвлення гіпокотилю", "рослина: тип розвитку"; "середній листочок: форма верхівки", "насінина: за формою". Оскільки експертами встановлено, що прояв ряду відмітних ознак генетично детерміновано і він не схильний до мінливості, відповідно експертами зроблено підсумковий висновок, що сорти сої "Терек" та "Тома" (Toma) мають чіткі відмінності за проявом їх ознак, наведених в описах цих сортів, з урахуванням вимог Міжнародної Конвенції з охорони нових сортів та документів Міжнародного Союзу з охорони нових сортів рослин.

Також, у Висновку експертів №169/15 за результатами проведення комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності по даній справі від 23.09.2015р. встановлено, що сорти сої "Кубань" та "Ная" (Naya) мають чіткі відмінності за проявом їх ознак, наведених в описах цих сортів. Лише частина ознак цих сортів, наведених в описах цих сортів, співпадає за проявом ознак. Експертами наведені та обґрунтовані ознаки, за якими ці сорти сої є чітко відмітними, а саме за такими ознаками як "паросток: антоціанове забарвлення гіпокотилю", "рослина: тип розвитку"; "середній листочок: форма верхівки", "насінина: за формою"; "насінина: за основним забарвленням оболонки". Оскільки експертами встановлено, що прояв ряду відмітних ознак генетично детерміновано і він не схильний до мінливості, відповідно експертами зроблено підсумковий висновок, що сорти сої "Кубань" та "Ная" (Naya) мають чіткі відмінності за проявом їх ознак, наведених в описах цих сортів, з урахуванням вимог Міжнародної Конвенції з охорони нових сортів та документів Міжнародного Союзу з охорони нових сортів рослин.

Чинне законодавство України передбачає правила визначення відмінностей між сортами рослин нормами статті 1 та статті 11 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин", якими передбачено, що сорт рослин - це окрема група рослин, яка може бути відрізнена від будь-якої іншої групи рослин ступенем прояву принаймні однієї з цих ознак; сорт відповідає умові відмінності, якщо за проявом його ознак він чітко відрізняється від будь-якого іншого сорту, загальновідомого до дати, на яку заявка вважається поданою.

Враховуючи Висновок експертів №169/15 за результатами проведення комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності по даній справі від 23.09.2015р., яким на підставі методичних документів, якими керуються країни-учасниці Міжнародного союзу з охорони нових сортів рослин, в тому числі і Україна, встановлені чотири чіткі ознаки, за якими відрізняються між собою сорти сої "Терек" та "Тома", та встановлені п'ять чітких ознак, за якими відрізняються між собою сорти сої "Кубань" та "Ная", судом першої інстанції правомірно зазначено, що сорт сої "Терек" чітко відрізняється та є відмінним від сорту сої "Тома" (Toma), а сорт сої "Кубань" чітко відрізняється та є відмінним від сорту сої "Ная" (Naya).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено статтею 627 ЦК України. Такі ж положення щодо свободи договорів передбачені статтею 67 Господарського кодексу України.

В абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Як вказано у статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, а матеріалами справи не встановлено наявність підстав для визнання недійсним ліцензійного договору №29/Н про передачу невиключного права на використання сорту рослин від 03.01.2013 року, укладеного між сторонами по справі, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 щодо здійснення повідомлення про розгляд цієї справи у порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, то судова колегія вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зміст цієї Конвенції полягає в тому, що у разі пред'явлення вимог до іноземної компанії, суд має повідомити таку іноземну компанію про позовні вимоги проти неї, тобто здійснюється повідомлення саме відповідача. В даній справі Компанія "Семенсес Прогрейн ІНК" ("Semences Prograin Inc.") є третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову.

З урахуванням викладеного, Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року не підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2015 р. у справі № 917/1445/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу третьої особи, Компанія "Семенсес Прогрейн ІНК" ("Semences Prograin Inc."), м. Сент-Сезар, провінція Квебек, Канада, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2015 р. у справі № 917/1445/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Слободін М.М.