КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Справа№ 910/16550/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Корчагін М.П. - за дов.

від відповідача-1: Тхорик С.М. - за дов.

від відповідача-2: Худенко А.Я. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015

у справі №910/16550/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд»

до 1) Київської міської ради;

2) Перинатального центру міста Києва

про визнання додаткової угоди укладеною, визнання права та визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» (далі, позивач або ТОВ «Градобуд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням клопотання від 27.07.2015 (том 1, а.с. 121-125)) до Київської міської ради (далі, відповідач-1 або КМР) та Перинатального центру міста Києва (далі, відповідач-2) про визнання укладеною між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007, посвідченого 19.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №178 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 26.04.2007 №82-6-00416 у книзі записів державної реєстрації договорів, на умовах поданого ТОВ «Градобуд» проекту додаткової угоди; визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» права оренди земельної ділянки по вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва, розміром 5 270 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом, кадастровий номер - 8 000 000 000:79:027:0012; визнання недійсним рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі міста Києва».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснив дії, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», звернувшись з листом щодо поновлення дії договору оренди, до якого долучив проект додаткової угоди про поновлення дії договору, підписаний та скріплений печаткою позивача з проханням оформити додаткову угоду у відповідності до норм чинного законодавства, проте жодної відповіді на пропозицію щодо підписання додаткової угоди та поновлення договору оренди відповідач-1 не надав; після закінчення дії договору позивач продовжував користуватися земельною ділянкою, жодних повідомлень про заперечення у поновленні договору позивач від відповідача-1 не отримував, отже договір оренди вважається поновленим на строк 5 років в силу положень частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», проте внаслідок не підписання додаткової угоди з боку відповідача-1 на підставі частини 9 статті 33 Законну України «Про оренду землі» просив суд визнати укладеною додаткову угоду про поновлення дії договору та визнати за позивачем право оренди спірної земельної ділянки.

Крім того, як вказує позивач, в силу автоматичного поновлення Договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007 на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», орендні відносини між позивачем та відповідачем-1 припинені не були, а відтак відсутні будь-які передбачені законом підстави припинення цих правовідносин, отже, прийняте 10.12.2014 відповідачем-1 рішення №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі міста Києва», яким у складі переданої у постійне користування відповідачу-2 земельної ділянки площею 1,3964 га було передано також земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007, порушує його права щодо законного володіння та користування земельною ділянкою, яка є об'єктом договору оренди від 19.03.2007, та підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16550/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач неналежним чином виконував свої обов'язки за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007, а саме, вимоги пункту 8.4. Договору; позивачем не доведено, що він продовжував користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку спірного Договору оренди; на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно відповідача-2 (будівля блоку допоміжних приміщень), яке є комунальною власністю та експлуатується відповідачем-2, а відтак, підстав для поновлення договору оренди земельної ділянки у відповідності до статті 33 Закону України «Про оренду землі» немає. Оскаржуване рішення КМР від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва» відповідає вимогам закону, прийняте після закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007 та не передбачає передачу спірної земельної ділянки в оренду іншій юридичній особі, а лише повертає її в постійне користування відповідачу-2.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва 20.10.2015 у справі №910/16550/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом невірно застосовано норми частин 6, 8, 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та всупереч приписам статті 43 Господарського процесуального кодексу України не враховано наявності усіх юридичних фактів, які вимагаються законом для поновлення договору оренди землі.

Як зазначає апелянт, він направляв відповідачу-1 підписаний зі своєї сторони проект відповідної додаткової угоди, однак відповідач-1 жодних дій для її оформлення не вчинив, чим порушив права позивача за договором оренди та право позивача на належне оформлення факту поновлення договору. На думку апелянта, орендні відносини щодо спірної земельної ділянки між позивачем та відповідачем-1 припинені не були в силу автоматичного поновлення Договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007 на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Також, скаржник наголосив на тому, що рішенням Київради від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва» у складі переданої у постійне користування відповідачу-2 земельної ділянки площею 1,3964 га було передано також земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007, чим порушено права позивача, як законного володільця та користувача орендованої земельної ділянки.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №910/16550/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.01.2016.

11.01.2016 відповідач-2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу позивача, у яких просив суд відмовити ТОВ «Градобуд» у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Як зазначає відповідач-2, твердження позивача про те, що він належним чином виконував обов'язки за умовами Договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007 спростовується наявними доказами у справі, зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2010 у справі №45/238, а відтак у позивача немає підстав посилатися на статтю 33 Закону України «Про оренду землі»; умови припинення та поновлення Договору оренди від 19.03.2007 визначені пунктами 11.3., 11.7. вказаного договору, а тому посилання позивача на частини 6, 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є необґрунтованими; позивач не надав суду жодних доказів фактичного використання ним спірної земельної ділянки ні під час дії договору оренди, ні після його припинення, натомість, на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно Перинатального центру м.Києва (2-поверхова капітальна будівля - блок допоміжних приміщень площею 2 862,15 кв.м., рік забудови 1994), яке є комунальною власністю та експлуатується відповідачем-2; спірна земельна ділянка не передана в оренду іншій юридичній особі, а тому у позивача немає правових підстав порушувати питання щодо його переважного права на укладення договору оренди на новий строк та визнання недійсним рішення КМР №599/599 від 10.12.2014.

13.01.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що позивач вчиняв усі залежні від нього дії для виконання своїх обов'язків, покладених на нього згідно пункту 8.4. Договору оренди. Разом з тим, під час виконання вказаних обов'язків позивачу постійно створювали перешкоди, що не дозволяло виконати обов'язки у строк. З огляду на це, позивач не може вважатись таким, що прострочив виконання своїх обов'язків за договором.

Скаржник зазначив, що висновок місцевого суду про недоведеність факту продовження користування спірною земельною ділянкою позивачем є необґрунтованим, оскільки він зроблений внаслідок помилкового незастосування до спірних правовідносин частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України, внаслідок чого судом не було враховано, що будівлі і спірна земельна ділянка є окремими об'єктами цивільних прав, а тому користування відповідачем-2 будівлями не виключає користування земельною ділянкою позивачем.

14.01.2016 представником відповідача-1 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд відмовити ТОВ «Градобуд» у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач-1 наголосив на тому, що позивач неналежним чином виконував обов'язки, покладені на нього Договором оренди, зокрема, пунктом 8.4. останнього, а також не надав суду жодних доказів фактичного використання ним спірної земельної ділянки ні під час дії договору оренди, ні після його закінчення.

14.01.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про витребування доказів, а саме:

- витребування у відповідача-2 оригіналів або належним чином засвідчених копій доказів володіння та експлуатації відповідачем-2 2-поверховою капітальною будівлею - блоком допоміжних приміщень площею 2 862,15 кв.м., рік забудови 1994, зокрема, відомості основних засобів та інші документи бухгалтерського обліку, рішення уповноваженого органу державної влади чи місцевого самоврядування про передачу відповідачу-2 відповідного нерухомого майна у володіння та користування чи на іншому праві, акт приймання-передачі або інший документ, який підтверджує отримання Перинатальним центром м.Києва відповідного майна у володіння та користування чи на іншому праві.

- витребування у Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригіналів або належним чином засвідчених копій документів кадастрової справи щодо відведення земельної ділянки на вул. Предславинській,9 у Печерському районі м.Києва (категорія земель - землі охорони здоров'я і соціальних послуг, заява ДЦ №01013-04 від 03.06.2014, справа А-4311).

Зазначене клопотання позивач обґрунтовує тим, що витребувані документи необхідні для встановлення обставин щодо дійсного володіння відповідачем-2 нерухомим майном, розташованим на спірній земельній ділянці та для підтвердження фактів розробки проекту відведення спірної земельної ділянки та його погодження для передачі відповідачу-2.

У судовому засіданні, призначеному на 14.01.2016, судом було оголошено перерву до 28.01.2016.

27.01.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення у зв'язку із відзивом КМР на апеляційну скаргу, у яких зазначив, що висновки Господарського суду міста Києва, викладені у рішенні від 18.10.2010 у справі №45/238, на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, не стосуються предмету спору у справі №910/16550/15.

28.01.2016 представник відповідача-2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення на клопотання позивача від 14.01.2016 про витребування доказів, до яких додав належним чином засвідчені копії доказів володіння та експлуатації Перинатальним центром міста Києва 2-поверхової капітальної будівлі - блоку допоміжних приміщень, що знаходяться на спірній земельній ділянці. Додані відповідачем-2 до вказаних пояснень документи (том 2, а.с. 65-100) були оглянуті колегією суддів у судовому засіданні 28.01.2016 та долучені до матеріалів справи.

Представники позивача 28.01.2016 подали через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з їх хворобою.

Представники відповідачів -1, -2 подали у судовому засіданні клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 продовжено строк вирішення спору у справі, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 11.02.2016.

11.02.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких наголосив на тому, що предметом позову у даній справі є захист прав та законних інтересів позивача, пов'язаних з орендою земельної ділянки. При цьому, такий захист не порушує жодних прав та законних інтересів міста Києва і територіальної громади міста, оскільки у бюджеті міста не передбачено фінансування якої-небудь забудови на цій земельній ділянці, а сама земельна ділянка, як і розташовані на ній будівлі, знаходиться у занедбаному стані та по суті не експлуатується ніким іншим. На підтвердження вказаних обставин позивачем надані суду копія листа ТОВ «Градобуд» №02 від 27.01.2016, копія листа депутата КМР П.П. Тесленко від 05.02.2016, копія листа Постійної комісії КМР з питань бюджету та соціально-економічного розвитку №08/280-205 від 03.02.2016, копії роздрукованих фотографій земельної ділянки.

У судовому засіданні 11.02.2016, після заслуховування пояснень представників сторін, судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування документів у Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) з підстав, які будуть зазначені в мотивувальній частині постанови, оголошено перерву у судовому засіданні до 18.02.2016.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів у судових засіданнях заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, просили залишити рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, рішенням №337/394 від 21.12.2006 (том 1, а.с. 15-17) Київська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва. Також було вирішено передати Позивачу в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування. Крім того, Позивачу було необхідно у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів КМДА із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

На підставі вказаного рішення КМР №337/394 від 21.12.2006, між відповідачем-1 (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки від 19.03.2007, посвідчений 19.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., зареєстрований в реєстрі за №178 (далі, Договір) (том 1, а.с. 18-23).

Згідно пункту 1.1. Договору орендодавець за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове, платне користування) земельну ділянку (об'єкт оренди), визначену Договором.

За змістом пунктів 2.1., 2.2. Договору об'єктом оренди є земельна ділянка по вул. Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва розміром 5270 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення з підземним паркінгом, кадастровий номер 8 000 000 000:79:027:0012; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4023510,97 грн.

Відповідно до пункту 3.1. Договору договір оренди укладено на 5 років .

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Так, 26.04.2007 Договір оренди було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів КМДА, про що у книзі записів державної реєстрації договорів зроблено запис за №82-6-00416.

На виконання умов Договору позивачеві за Актом приймання-передачі земельної ділянки від 26.04.2007 передано земельну ділянку загальною площею 5270 кв.м., місцерозташування: вул. Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За таких обставин, строк дії Договору визначений до 26.04.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є, зокрема, вимога ТОВ «Градобуд» про визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки, укладеного між КМР та ТОВ «Градобуд», посвідченого 19.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №178 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 26.04.2007 №82-6-00416 у книзі записів державної реєстрації договорів, в редакції, викладеній позивачем, з посиланням, зокрема, на приписи частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України від 17.02.2011 № 3038-IV «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

За приписами статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, розділом 8 Договору оренди землі визначені права та обов'язки сторін та у пункті 8.3 встановлено, що орендар має переважне право на поновлення договору після закінчення строку, на який його було укладено, при умові належного виконання обов'язків відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 11.3. Договору договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 11.7. Договору визначено, що після закінчення строку, на який цей договір було укладено, орендар, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк, його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, строк дії спірного Договору оренди, зареєстрованого 26.04.2007, закінчився 26.04.2012.

Як на підставу для відмови в задоволенні позову про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною та визнання права оренди земельної ділянки суд першої інстанції послався на те, що позивач не виконував належним чином свої обов'язки за договором, суду не доведено використання позивачем земельної ділянки після закінчення строку договору оренди, а тому підстав для поновлення договору оренди земельної ділянки відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» немає.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Підстави і порядок поновлення договору оренди землі врегульовані нормою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до пункту 2.17. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12.03.2011 року).

Конструкція норми статті 33 Закону України «Про оренду землі» містить два випадки поновлення (пролонгації) договору. Зокрема, у частинах 1 - 5 передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк і процедура реалізації цього права.

Так, частинами 1, 2, 3, 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Зі змісту частини 1 вказаної норми вбачається, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків.

Для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідним є наявність таких юридичних фактів, як-то: 1) орендар належно виконує свої обов'язки за договором; 2) орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; 3) до листа - повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; 4) орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення.

Відповідно до частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, листом №03 від 24.01.2012 (том 1, а.с. 33) позивач звернувся до відповідача-1 щодо поновлення Договору, до якого долучив проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, підписаний та скріплений печаткою позивача, та у якому просив вчинити дії, пов'язані з оформленням додаткової угоди у відповідності із нормами чинного законодавства України. Вказаний лист отриманий відповідачем-1 26.01.2012, що підтверджується відбитком штампу із зазначенням назви організації - «Київська міська рада»; датою «26 січ 2012» та реєстраційним вхідним номером «вх. №6798».

Відповіді на пропозицію щодо підписання додаткової угоди та поновлення Договору позивач від відповідача-1 не отримав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас, як на підставу позовних вимог (та в апеляційній скарзі) в частині визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки позивач посилається на частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів, як-то: 1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належно виконує свої обов'язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14.

Тобто, відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Згідно з частинами 8 та 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення права на поновлення договору) додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

За приписами частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом (частина 1 статті 187 Господарського кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що позивачем доведений, а відповідачами не спростований той факт, що відповідного рішення у встановленому порядку про поновлення договору оренди або про відмову у такому поновленні, як і жодних заперечень на лист позивача від 24.01.2012 № 03 Київська міська рада у встановлений законом місячний строк не приймала та позивачу не направляла.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повернення земельної ділянки позивачем відповідачу-1 після закінчення строку Договору оренди землі, про що свідчить відсутність відповідного акту приймання-передачі земельної ділянки, а отже, позивач продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення договору оренди.

Посилання відповідачів та суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на ту обставину, що факт невикористання позивачем спірної земельної ділянки підтверджується тим, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно Перинатального центру м. Києва 2-поверхова капітальна будівля - блок допоміжних приміщень площею 2862,15 м. кв., рік забудови 1994, яка є комунальною власністю, та експлуатується відповідачем-2, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки земельна ділянка та розташоване на ній нерухоме майно у відповідності до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України є окремими об'єктами цивільних прав, а тому експлуатація відповідачем-2 окремих будівель на спірній земельній ділянці не виключає можливість володіння та користування позивачем спірною земельною ділянкою згідно укладеного між позивачем і відповідачем-1 Договору оренди земельної ділянки, який було укладено 19.03.2007.

Разом з тим, враховуючи своєчасне звернення позивача (за три місяці до закінчення строку дії договору оренди) до відповідача-1 з листом №03 від 24.01.2012 про поновлення дії договору оренди з дотриманням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 11.7. Договору оренди, який був отриманий КМР, з огляду на відсутність протягом одного місяця заперечень орендодавця - Київської міської ради щодо користування позивачем земельною ділянкою, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для поновлення договору оренди відповідно до частин 6, 8 та 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 08.09.2015 у справі №910/5527/15-г, від 17.03.2015 у справі №5011-47/11946-2012, від 22.10.2013 у справі №922/1658/13.

Посилання відповідачів на те, що поновлення договору оренди з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є неможливим, оскільки вичерпний перелік умов припинення та поновлення Договору оренди від 19.03.2007 визначений пунктами 11.3., 11.7. вказаного договору, є необґрунтованими, оскільки вказані положення договору, як і приписи частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, не усувають дію норм частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка встановлює особливий порядок поновлення дії договору в результаті продовження фактичних орендних відносин за відсутності заперечень з боку орендодавця та не перешкоджають автоматичному поновленню договору на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Заперечуючи проти задоволення позову у частині поновлення спірного договору відповідачі зазначають, що позивач неналежним чином виконував свої обов'язки за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007, а саме, не виконав покладеного на нього пунктом 8.4. Договору обов'язку, зокрема, щодо виконання вимог, викладених в листі Київського міського пологового будинку №7 від 09.03.2005 №82, відповідно до якого адміністрація Київського міського пологового будинку №7 погоджує вилучення частини території по вул. Предславинскій,9 на користь ТОВ «Градобуд» для здійснення будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованим приміщеннями та підземним паркінгом за умовою проведення силами та за рахунок товариства реконструкції існуючої будівлі гінекологічного корпусу під сучасні гінекологічне відділення, харчоблок та пральню пологового будинку з урахуванням обслуговування поруч розташованого відділення «Міського Геріатричного Центру» по вул. Ул'янових,6.

Вимоги листа №82 від 09.03.2005 Київського міського пологового будинку № 7, за умови виконання яких було погоджено відведення земельної ділянки позивачу, як зазначають відповідачі, були також підставою для укладання між позивачем та відповідачем-2 Договору про сумісну діяльність від 21.04.2005.

Так, на підтвердження факту неналежного виконання позивачем своїх обов'язків, передбачених пунктом 8.4. Договору оренди, в частині виконання вимог листа №82 від 09.03.2005 Київського міського пологового будинку №7, відповідачі, зокрема, посилалися на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2010 у справі №45/238, яким розірвано Договір про сумісну діяльність від 21.04.2005 у зв'язку із порушенням ТОВ «Градобуд» пунктів 2.2. та 7.3. вказаного договору про сумісну діяльність.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені твердження відповідачів, а висновки Господарського суду міста Києва з цього приводу вважає необгрунтованими, оскільки зазначені доводи відповідачів могли бути предметом розгляду під час вирішення Київською міською радою питання про поновлення дії договору з прийняттям орендодавцем відповідного рішення у встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строк, проте, як встановлено судами під час розгляду справи, вказаного зроблено не було. Окрім того, неналежне виконання орендарем умов договору тягне за собою можливість розірвання такого договору у порядку, встановленому чинним законодавством, тобто, породжує спір з інших правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 19.05.2014 у справі №5011-62/3230-2012, від 13.01.2015 у справі №5011-47/11946-2012.

Посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2010 у справі №45/238 як на доказ, яким підтверджується факт неналежного виконання позивачем умов договору оренди, є недоцільним, оскільки висновки господарського суду у справі № 45/238 стосувались виконання позивачем договору про сумісну діяльність від 21.04.2005, а не спірного договору оренди.

Крім того, матеріали справи містять документи на підтвердження того, що позивачем вчинялись дії, направлені на виконання вимог листа №82 від 09.03.2005 та досягнення цілей, для яких товариству передавалась земельна ділянка у користування за спірним договором.

Так, 22.06.2007 позивач звертався до АТ «Медінвестпроект» із листом №005/02, в якому просив надати кошторис та строки виконання передпроектних пропозицій по реконструкції існуючої будівлі гінекологічного корпусу відповідача-2 в рамках проекту будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва (том 1, а.с. 161).

Також, листом від 25.12.2007 №024/02 позивач звертався до АТ «Медінвестпроект» з проханням виконати медичну програму на проектування гінекологічного відділення для відповідача-2 (том 1, а.с. 162).

Для виконання взятих на себе зобов'язань щодо здійснення реконструкції будівлі гінекологічного корпусу відповідача-2 позивач звертався до Київського міського пологового будинку №7 листом від 26.05.2008 №036/02 з проханням окремо визначити потужності гінекологічного корпусу, харчоблоку, пральні та окремо визначити потужність Міського Геріатричного Центру (том 1, а.с. 163).

Листом №044/02 від 21.11.2008 позивач повідомив відповідача-2 про отримання затвердженого Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища архітектурно-планувального завдання на проектування житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі міста Києва, а також про укладення 23.01.2008 договору з ТОВ «Інтерпроект» на розробку проектної документації (том 1, а.с. 164-165). Цим же листом позивач повідомив відповідача-2 про існуючі перешкоди щодо проведення реконструкції, зокрема, незаконне знаходження в блоці допоміжних приміщень колишніх орендарів. Про наведені перешкоди позивач також повідомив Головне управління охорони здоров'я та медичного забезпечення м.Києва листом №045/02 від 19.12.2008 (том 1, а.с. 166-168).

Посилання відповідача-2 на те, що позивач фактично так і не приступив до користування земельною ділянкою протягом строку дії Договору та не використовував її за цільовим призначенням, передбаченим пунктом 2.1. Договору, не підтверджуються належними та допустимими доказами. У матеріалах справи відсутні будь-які вказівки, попередження позивача з питань використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, або акт перевірки дотримання позивачем вимог земельного законодавства. Крім того, в матеріалах справи відсутній акт про не проведення будівельних робіт на земельній ділянці, складений Державною архітектурно-будівельною інспекцією.

Відповідачами під час розгляду справи у суді не було надано суду доказів, які б свідчили, що орендар використовує земельні ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, не сплачує орендну плату, здійснює без згоди орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам або іншим чином порушує умови договору.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, Київською міською радою було прийнято рішення від 17.09.2009 №10/2079 «Про відміну рішення Київської міської ради від 21.12.2006 №337/394 «Про передачу ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ГРАДОБУД» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва» (далі, рішення КМР від 17.09.2009 №10/2079).

Щодо застосування до даних правовідносин рішення КМР від 17.09.2009 №10/2079 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування та громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче середовище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Згідно пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі №1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Враховуючи вищезазначене, оскільки рішення КМР від 17.09.2009 №10/2079 не відповідає чинному законодавству України та є незаконним, воно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання відповідача-2 на те, що рішення КМР від 17.09.2009 №10/2079 позивачем в адміністративному порядку не оскаржувалось, а тому його твердження про незаконність зазначеного рішення КМР є безпідставними, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищезазначених висновків суду.

З огляду на вищевикладене, оскільки ТОВ «Градобуд» своєчасно звернулось до Київської міської ради з метою продовження Договору, втім, протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, тобто до 26.05.2012, від відповідача-1 не надійшло заперечень проти поновлення договору оренди, для позивача, який продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і не повернув її відповідачеві, договір вважається поновленим на тих самих умовах і на той самий строк.

При цьому, з врахуванням встановленої законодавцем необхідності оформлення такого поновлення договору шляхом обов'язкового укладення додаткової угоди із уповноваженим керівником органу місцевого самоврядування і без прийняття рішення цим органом про поновлення договору оренди землі, а також встановленого судом факту її не укладення у місячний строк, колегія суддів зазначає, що законні права позивача підлягають захистові шляхом визнання за ним права оренди земельної ділянки на умовах укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди до цього договору про його продовження на той самий строк.

З приводу заявлених позивачем вимог про визнання недійсним рішення Київської міської ради №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва» колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення Київської міської ради №599/599, суд першої інстанції зазначив, що вказане рішення відповідає вимогам закону та прийняте після закінчення строку дії договору оренди від 19.03.2007, тобто після 26.04.2012.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 10.12.2014 Київською міською радою було прийняте рішення №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва» (далі, рішення КМР №599/599) (том 1, а.с. 35-36).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у складі переданої у постійне користування відповідачу-2 земельної ділянки площею 1,3964 га відповідачу-2 було передано також земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007 (кадастровий номер 8 000 000 000:79:027:0012).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 №02-5/35, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

При цьому у пункті 2 зазначеного Роз'яснення вказано, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1, 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в силу автоматичного поновлення Договору оренди на підставі частини 6, 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», про що зазначалося вище, орендні відносини щодо спірної земельної ділянки між позивачем та відповідачем-1 припинені не були. Відтак, рішення КМР №599/599, яким у складі переданої у постійне користування відповідачу-2 земельної ділянки площею 1,3964 га останньому було передано також земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за Договором оренди земельної ділянки від 19.03.2007 (кадастровий номер 8 000 000 000:79:027:0012), прийняте відповідачем-1 всупереч вимог статті 116 Земельного кодексу України.

Крім того, рішенням КМР №599/599 безумовно порушуються права та законні інтереси позивача, оскільки в силу статті 1 Закону України «Про оренду землі» саме позивач у даному випадку є законним володільцем та користувачем земельної ділянки, як її орендар. Натомість, прийняття Київською міською радою рішення №599/599 створює позивачу перешкоди у реалізації його права оренди та свідчить про його невизнання відповідачем-1.

Таким чином, рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва» не відповідає вимогам чинного законодавства і порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому у суду наявні правові підстави для визнання недійсним зазначеного рішення КМР та, відповідно, задоволення позовних вимог у цій частині.

З огляду на вищевикладене, клопотання позивача про витребування від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) матеріалів кадастрової справи щодо відведення земельної ділянки відповідачу-2 є недоцільним та судом не задоволено, оскільки зазначені документи не впливають на висновок суду про недійсність рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі м. Києва».

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем-2 під час розгляду справи у суді першої інстанції подавалась заява щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача (том 1, а.с. 63-64), у якій відповідач-2 зазначав, що перебіг строку позовної давності почався з 27.02.2012 (після спливу місячного терміну розгляду відповідачем-1 листа позивача №03 від 24.01.2012 з проектом додаткової угоди), у той час як позивач звернувся із даним позовом до суду лише 26.06.2015, тобто із пропуском встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

З приводу заяви відповідача-2 про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як уже зазначалося, правовою підставою заявленого позову є механізм захисту прав орендаря, визначений частинами 6,8 Закону України «Про оренду землі», згідно яких, у разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема, із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Строк дії Договору був визначений до 26.04.2012.

Протягом місяця після закінчення строку дії Договору, тобто до 26.05.2012, відповідач-1 не направив позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору.

За таких обставин, з 26.05.2012 розпочав перебіг місячний термін, у який сторони були зобов'язані укласти додаткову угоду. Цей термін, відповідно, закінчився 26.06.2012.

Відтак, оскільки позов до суду було подано 26.06.2015, що підтверджується відбитком штемпеля Господарського суду міста Києва на першій сторінці позовної заяви, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у межах встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16550/15 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16550/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Визнати укладеною між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 19.03.2007, посвідченого 19.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №178 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 26.04.2007 №82-6-00416 у книзі записів державної реєстрації договорів, на умовах поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» проекту додаткової угоди, а саме:

«Додаткова угода про поновлення договору оренди земельної ділянки

Київська міська рада (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) - далі у тексті - «Орендодавець», в особі Київського міського голови, що діє на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» (м. Київ, вул. Т. Шамрила, 4-А , зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 23.02.2005 р. за № 1 005262 - далі у тексті «Орендар», в особі директора, що діє на підставі Статуту, - з другої сторони, керуючись ст. 792 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», уклали цю додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки (далі у тексті - Додаткова угода) про наступне:

1. Поновити на 5 (п'ять) років договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами на підставі рішення Київської міської ради від 21.12.2006 №337/394 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва» та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 26.04.2007 р. за № 82-6-00416 (далі у тексті - Договір оренди).

2. Всі інші умови Договору оренди, за винятком терміну дії, залишаються без змін.

3. Дана Додаткова угода є невід'ємною частиною Договору оренди, укладеного між сторонами на підставі рішення Київської міської ради від 21.12.2006 №337/394 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва» та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 26.04.2007 р. за № 82-6-00416.

4. Витрати, пов'язані з нотаріальним посвідченням цієї Додаткової угоди, сплачує Орендар.

5. Усі спори, пов'язані з виконанням умов цієї Додаткової угоди, вирішуються в судовому порядку із застосуванням чинного законодавства України, при неможливості досудового врегулювання спорів, що виникають при виконанні умов цієї Додаткової угоди.

6. Ця Додаткова угода складена у двох примірниках. Один примірник - для зберігання у орендаря, другий - для орендодавця.

ОРЕНДОДАВЕЦЬ: ОРЕНДАР:

Київський міський голова Директор ТОВ «ВБК «Градобуд»

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» права оренди земельної ділянки по вул. Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва, розміром 5 270 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського, соціально-культурного призначення та підземним паркінгом, кадастровий номер - 8 000 000 000:79:027:0012.

Визнати недійсним рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №599/599 «Про надання Перинатальному центру м. Києва земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Перинатального центру м. Києва на вул. Предславинській, 9 у Печерському районі міста Києва».

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12; ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду позовної заяви та 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Стягнути з Перинатального центру м. Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Градобуд» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12; ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду позовної заяви та 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/16550/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко