ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р.Справа № 922/2567/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Золоте Руно", с. Надточії
до Харківської міської ради, м. Харків
про розірвання договору оренди землі
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 1-Р від 20.01.2016 року;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 08-11/7831/2-15 від 30.12.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Золоте руно" (далі за текстом ТОВ "ВКФ "Золоте руно") звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради про розірвання укладеного сторонами Договору оренди землі від 12.01.2006 року № 02 на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015 року касаційну скаргу задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року у справі № 922/2567/15 скасовано. Справу № 922/2567/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

22.12.2015 року справа № 922/2567/15 повернулась до господарського суду Харківської області.

24.12.2015 року згідно витягу автоматизованої системи документообігу суду справу було призначено для розгляду судді Добрелі Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.12.2015 року призначено справу № 922/2567/15 до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.01.2016 року від представника позивача надійшла заява (вх. № 2138) про долучення письмових пояснень по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року розгляд справи було відкладено на 15.02.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.02.2016 року від представника відповідача надійшов відзив (вх. № 4850/16) на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.2016 року розгляд справи було відкладено на 22.02.2016 року о 10:30.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.02.2016 року від представника позивача надійшла заява № 2 (вх. № 5704/16) щодо надання додаткових пояснень по справі з приводу відзиву відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2016 року позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити, наполягаючи на тому, що зміни у законодавстві та одноособове збільшення відповідачем розміру коефіцієнту, погодженого сторонами при укладенні договору оренди, згідно яких судовим рішенням у справі №922/4487/14 внесено зміни до спірного договору оренди землі щодо підвищення розміру орендної плати за земельну ділянку в 2,61 рази є істотною умовою для розірвання договору оренди землі за рішенням суду на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України. Одностороннє підвищення відповідачем вказаного коефіцієнту розрахунку з 4,1% до 5,6% є чинником, який не міг враховуватись сторонами при погодженні економічної доцільності договору і є істотною зміною обставин, якими сторони керувались при його укладенні.

Крім того, при новому розгляді справи позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону, тобто ТОВ ВКФ "Золоте руно", того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме посилається на свою економічну неспроможність сплачувати підвищену більш ніж у двічі орендну плату, що може призвести до банкрутства підприємства, звільнення працівників та конфіскації майна, і це за обставини, коли позивачу не потрібна та позивач не бажає орендувати цієї земельної ділянки.

За твердженням позивача щодо правового врегулювання оплати земельної ділянки під забудовою, то у нього є нерухоме майно, що розташоване на орендованій ділянці та у разі розірвання договору оренди земельної ділянки позивач автоматично, без будь-яких погоджень та дозвільних процедур, перейде, в порядку ст. 287.6 Податкового кодексу України, на оплату земельного податку за землю під забудовою, з дати коли договір перестане бути чинним. Оскільки ст. 377 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 16 ЗУ "Про оренду землі" унормовують право юридичної особи, а не обов'язок, одержати земельну ділянку у користування, у разі виникнення права власності на будівлю чи споруду.

Представник відповідач проти позовних вимог заперечує повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, поданому через канцелярію суду (вх. № 4850/16 від 15.02.2016 року). Просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а відтак підстав для розірвання договору оренди землі немає, оскільки посилання позивача на те, що при укладенні договору оренди землі ТОВ "Золоте руно" не знало і не могло знати про зміну розміру орендної плати не відповідає дійсності, так як розмір плати за оренду землі комунальної власності є регульованим. Крім того, правомірність зміни розміру орендної плати за користування ТОВ "Золоте руно" земельною ділянкою по пр. Постишева, 93 у м. Харкові відповідно до договору оренди землі від 12.01.2006 року № 02 підтверджено постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 року у справ № 922/4487/14.

Також, відповідач вказує на те, що спірний договір оренди землі не може бути розірваний, оскільки на орендованій позивачем земельній ділянці знаходяться його об'єкти нерухомості, а саме нежитлові будівлі літ.Л-2 та літ. Х-3 для обслуговування яких і надавалась вказана земельна ділянка, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53098091 від 12.02.2016

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін присутніх у судовому засіданні, суд встановив наступне.

Нежитлові будівлі літ. Л-2 площею 3084,4 кв.м. та літ. Х-3 площею 12551,1 кв.м., розташовані за адресою м. Харків проспект Постишева, 93 належать на праві власності ТОВ виробничо-комерційній фірмі "Золоте руно" (код 31739879) на підставі договору купівлі-продажу № 6409 від 05.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про що 29.09.2003 р. внесено відомості до реєстру прав власності на нерухоме майно.

12.01.2006 року між Харківською міською радою, орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Золоте руно", орендарем, було укладено договір оренди землі (далі договір оренди землі), зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в державному реєстрі земель" від 12.01.2006 р. за № 02. За умовами договору орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,4673 га, в тому числі під забудовою 0,1714 га, інші угіддя 0,2959 га., - землі промисловості, яка знаходиться за адресою м. Харків, пр. Постишева,93.

У відповідності до п. 3 договору оренди, на земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. Л-2 та літ. Х-3, які належать орендареві на праві колективної власності.

Згідно п. 5 договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 1 759 414 грн.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 12.01.2006 р., договір укладено до 01.06.2030 року.

Згідно п. 43 договору оренди землі договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Зазначену земельну ділянку передано орендареві по акту приймання-передачі земельної ділянки від 12.01.2006 року, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками сторін.

Пунктами 9, 10 договору оренди землі встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, розмір орендної плати в місяць становить: 2005 рік - 3186,01 грн. , 2006 рік - 4147,82 грн., з 2007 року 6011,33 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з пунктом 13 договору оренди землі розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, внаслідок інфляції - щорічно; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі за № 922/4487/14 від 23.12.2014 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 року, було внесено зміни до договору оренди землі від 12.01.2006 року № 02 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі у відповідності до Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі", рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", рішення 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25.09.2013 № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 "Про затвердження Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові" (з відповідними змінами та доповненнями), рішення 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 19.12.2012 № 960/12 "Про Порядок оформлення договорів оренди землі у місті Харкові".

Пункти 5., 9 договору оренди землі, зареєстрованого "12" січня 2006 року за № 02 змінено, доповнено пункт 2. словами і викладено у такій редакції:

"2. (редакція по договору). Кадастровий номер земельної ділянки :11:001:0005".

5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації № 20 від 14.11.2013 становить 3362691 грн. (три мільйони триста шістдесят дві тисячі шістсот дев'яносто одна гривня).

9. Орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки.

Розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 1131/14 від 06.12.2013 на рік становить 5,6 % від її нормативної грошової оцінки і складає 188310,70 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч триста десять гривень сімдесят копійки), або в місяць - 15692,56 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто дві гривні п'ятдесят шість копійок).

Позивач 20.04.2015 року звернувся до відповідача із листом-пропозицією, в якому, в порядку ст. 625 ГК України, просив розірвати договір оренди землі від 12.01.2006 р. № 02, посилаючись на істотні зміни обставин, якими сторони керувались при його укладенні, а саме на одностороннє підвищення Харківською міською радою коефіцієнтів, які застосовуються при розрахунку орендної плати, і як наслідок - значне підвищення розміру орендної плати, про що орендар не знав і не міг знати під час укладання у 2006 році спірного договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджує позивач, відповіді на зазначену пропозицію від орендодавця - Харківської міської ради не надійшло.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права та звернувся до суду з даним позовом про розірвання договору оренди землі від 12.01.2006 року № 02, укладеного між сторонами, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Постановою Вищого господарського суду від 09.12.2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. та рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2015 року у справі № 922/2567/15 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В даній постанові зазначено про те, що судами не надано оцінку обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме:

- господарськими судами в порушення принципу повноти дослідження всіх обставин справи не було надано відповідної правової оцінки положенням договору оренди землі від 12.01.2006 р. № 02, якими врегульовано питання припинення договору шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін;

- судами, при розгляді справи, не надано оцінки існуючим правовідносинам сторін з позиції розумності та справедливості і враховуючи права та законні інтереси обох сторін договору;

- поза увагою судів залишилось встановлення того факту, чи знаходиться на відповідній земельній ділянці нерухоме майно, що належить позивачу на певному правовому титулі.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 09.12.2015 року по справі № 922/2567/15, суд, вважає за необхідне зазначити наступне:

По-перше щодо надання оцінка всім доводом сторін та встановлення фактичних обставин справи про припинення договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін

Конституція України (ст.19) встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До загальних принципів господарювання відноситься свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст.6 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобов'язаннями (ч.1 ст. 179 ГК України).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 38 договору оренди сторони встановили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

а) взаємною згодою сторін;

б) рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

За умовами ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Разом з тим, позивач не довів обставин невиконання Харківською міською радою обов'язків, передбачених ст. 24 Закону України "Про оренду землі" та невиконання умов договору оренди землі від 12.01.2006 р. № 02, а отже підстав дострокового розірвання договору з посиланням на приписи ст. 32 Закону України "Про оренду землі" та п. 38 спірного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із цими положеннями кореспондується норма ч. 1 ст. 188 ГК України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст. 632 ЦК України встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної норми, сторона, яка ставить питання про дострокове розірвання договору, має довести порушення договору другою стороною та наявність шкоди, завданої їй цим порушенням, втім, як зазначено вище, позивач під час розгляду цієї справи не доводив обставин порушення відповідачем умов договору та виникнення, у зв'язку з цим будь-якої шкоди.

Посилання позивача на одноособове, без будь-якого законодавчого обґрунтування, підвищення Харківською міською радою коефіцієнтів з 4,1% до 5,6%, які застосовуються при розрахунку орендної плати, і як наслідок - значне підвищення розміру орендної плати, що порушує майнові інтереси позивача, не приймається судом, оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2014 року у справі № 922/4487/14 за позовом Харківської міської ради до ТОВ ВКФ "Золоте руно" про внесення змін до спірного договору оренди землі, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 року, встановлено, що Харківською міською радою було вірно застосовано коефіцієнт 5,6% при розрахунку розміру орендної плати.

А відповідно до ст. 35 господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. Так, зокрема, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України вказано, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість дострокового розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) суд зазначає, що обовязок по доведенню існування наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України покладений на позивача.

Втім, зміна розміру орендної плати за договором від 12.01.2006 р. у зв'язку із приведенням його умов у відповідність до вимог зміненого законодавства шляхом визначення іншого, більшого, розміру орендної плати за землю, не є істотною зміною обставин у розумінні ч. 2 ст. 652 ЦК України, адже можливість настання таких обставин була безпосередньо обумовлена сторонами в договорі від 12.01.2006 р. на підставах, зазначених у п. 13 договору, що, в свою чергу, свідчить про відсутність одночасно чотирьох умов, передбачених нормою ч. 2 ст. 652 ЦК України як обов'язкової підстави для її застосування.

Крім того, із суті договору оренди землі випливає, що ризик зміни розміру орендної плати за землю несе саме позивач, який при його укладанні погодився з відповідною умовою та ймовірністю настання таких обставин (п. 13 договору). Саме позивач є особою, яка повинна сплачувати орендну плату за користування землею відповідно до договору оренди землі від 12.01.2006р. протягом усього строку його дії, у тому числі у разі збільшення розміру орендної плати у випадках, встановлених законом, отже ризик настання таких обставин несе саме він як орендар, який має нерухомість у власності на орендованій земельній ділянці, тобто очевидним є факт продовження в подальшому правовідносин за спірним договором, а в такому випадку норми цивільного законодавства не передбачають його розірвання.

По-друге, щодо встановлення факту знаходження на орендованій земельній ділянці нерухоме майна, що належить позивачу на певному правовому титулі, то суд зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53098091 від 12.02.2016 року, ТОВ виробничо-комерційній фірмі "Золоте руно" (код 31739879) належать на праві колективної власності нежитлові будівлі літ. Л-2 площею 3084,4 кв.м. та літ. Х-3 площею 12551,1 кв.м., розташовані за адресою м. Харків проспект Постишева, 93. Право власності отримано на підставі договору купівлі-продажу № 6409 від 05.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про що 29.09.2003 р. внесено відомості до реєстру прав власності на нерухоме майно. Та саме з метою експлуатації та обслуговування цих нежитлових будівель спірна земельна ділянка передана в оренду ТОВ виробничо-комерційній фірмі "Золоте руно".

По-третє, щодо умови про порушення при виконанні договору співвідношення майнових інтересів сторін і позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору; а також, надання оцінки існуючим правовідносинам сторін з позиції розумності та справедливості і враховуючи права та законні інтереси обох сторін договору, суд зазначає наступне.

Виконання договору оренди землі на умовах збільшеної орендної плати не позбавило позивача - ТОВ ВКФ "Золоте руно" того, на що він розраховував при його укладенні, оскільки метою використання земельної ділянки є розміщення і експлуатації нежитлового майна, розташованого у м. Харкові по пр. Постишева, 93. Більш того, позивач є власником нежитлових будівель літ. Л-2 площею 3084,4 кв.м. та літ. Х-3 площею 12551,1 кв.м., розташованих на цій земельній ділянці та у зв'язку із зміною розміру орендної плати за землю позивач не позбавляється можливості експлуатації цих об'єктів.

Відповідно до п. 15 договору оренди, земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, які належать позивачу на праві колективної власності, втім позивач, посилаючись як на підставу розірвання договору, під час розгляду справи не довів обставин припинення розміщення на орендованій земельній ділянці належного йому на праві власності нерухомого майна, що, в свою чергу, унеможливлює виконання ним зобов'язання, передбаченого п.2.4 договору, з повернення земельної ділянки орендодавцеві, відтак розірвання спірного договору оренди землі призведе до самовільного використання позивачем земельної ділянки за адресою: м. Харкові пр. Постишева, 93, оскільки правові підстави для сплати орендної плати у позивача відпадуть, а власник землі - Харківська міська рада позбавиться належних їй платежів за фактичне користування землею, а також можливості використання земельної ділянки, на якій розміщене чуже нерухоме майно, на власний розсуд, що буде порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, що в свою чергу не може вважатися справедливим у розумінні ст. 3 ЦК України.

Посилання позивача на автоматичний перехід на оплату земельного податку за землю під забудовою, спростовується нормами чинного законодавства, оскільки відповідно до стаття 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі; в свою чергу, відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, тобто земельний податок сплачує власник земельної ділянки, а не орендар. Натомість в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався у визначеному порядку щодо оформлення права власності на спірну орендовану ділянку.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на економічну неспроможність сплачувати підвищену більш ніж у двічі орендну плату, що може призвести до банкрутства підприємства, проте доказів звернення до Харківської міської ради із заявою про зменшення розміру орендованої земельної ділянки під забудовою до суду не надав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 08.07.2014р. у справі №905/346/14, від 12.05.2015 р. у справі 916/1242/14.

Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність одночасно чотирьох умов при істотній зміні обставин необхідних для розірвання договору в порядку визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про розірвання укладеного сторонами Договору оренди землі від 12.01.2006 року № 02 є необґрунтованими, безпідставними та такі що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 1, 3, 4, 14, 625, 626, 627, 629, 632, 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України, ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4