РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа № 910/32570/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 43185,04 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3 (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду м. Києва з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди обладнання № ДО 01-25/08-11 від 25.08.2011, в частині своєчасної сплати орендних платежів за період користування орендованим обладнанням з 25.08.2011 по 22.12.2015, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 1080 євро.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендних платежів в сумі 1080 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.12.2015 становить 27604,80 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 785,60 грн. 3% річних та 14794,64 грн. інфляційних за період прострочення зобов'язання зі сплати орендної плати з 01.12.2012 по 01.11.2015.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час та місце його проведення сповіщений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.08.2011 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - відповідач, орендар) укладено договір оренди обладнання № ДО 01-25/08-11, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався надати, а орендар - прийняти в користування обладнання виробника «PPG Industries» для змішування авто емалей (далі - об'єкт оренди). Об'єктом оренди, що передається в користування, є обладнання згідно акту прийому-передачі до договору оренди.

Розділом 3 договору сторони погодили розмір та порядок сплати орендної плати за договором.

Так, розмір орендної плати за об'єкт оренди відповідно до договору щомісячно становить 30,00 євро, що еквівалентно 345,00 грн., без ПДВ. Розмір щомісячної плати сплачується на підставі курсу євро Національного Банку України на дату сплати. У разі несплати, та стягнення орендної плати в судовому порядку, розмір орендної плати розраховується виходячи з курсу євро НБУ на дату подачі позовної заяви.

Орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 25 числа кожного місяця. Якщо 25 число співпадає з неробочим днем, орендар сплачує орендну плату не пізніше наступного робочого дня.

Передача об'єкту оренди здійснюється відповідними представниками сторін згідно з актом прийому-передачі об'єкта оренди (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 8.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25.09.2012. По закінченню вищезазначеного терміну, якщо сторони не виявили бажання про розторгнення договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Факт передачі об'єкта оренди за договором підтверджується актом прийому-передачі від 25.08.2011, підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з положеннями ст.ст. 283, 285 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, передав відповідачеві у користування об'єкт оренди.

Відповідач, в свою чергу, орендну плату за користування об'єктом оренди за період з 01.12.2012 по 01.11.2015 не сплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 1080,00 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.12.2015 становить 27604,80 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 11.08.2015 надіслав відповідачеві листа (вих. № 1108 від 07.08.2015), у якому повідомив останнього про розірвання договору оренди внаслідок невиконання ним обов'язку зі сплати орендних платежів та зауважив на необхідність повернення об'єкту оренди та погашення заборгованості зі сплати орендної плати. Відповідач зазначені вимоги залишив без відповіді та задоволення.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 27604,80 грн. заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 14794,64 грн. інфляційних та 785,60 грн. 3% річних за весь час прострочення зобов'язання зі сплати орендної плати.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок, відповідно до якого 3% річних складають 785,60 грн., суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості і арифметичної вірності, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню.

В той же час, суд зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012 по справі № 6-36736вов10.

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти (п. 10 листа Вищого господарського суду України № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних суперечать положенням чинного законодавства та задоволенню не підлягають.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 27604 (двадцять сім тисяч шістсот чотири) грн. 80 коп. заборгованості, 785 (сімсот вісімдесят п'ять) грн. 60 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в сумі 800 (вісімсот) грн. 73 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 09.03.2016.

Суддя Я.В. Маринченко