ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги на дії органів Державної виконавчої служби

09 березня 2016 року Справа № 915/1249/14

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.,

з участю заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Іванченко І.В., дов. від 27.01.2016 р. № 2694,

скаржник та стягувач у судове засідання не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_2,

адреса для листування: 54003, АДРЕСА_1,

на дії заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Іванченко Івана Вікторовича,

54056, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв,

по виконанню рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2014 р. в господарській справі

№ 915/1249/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

АДРЕСА_3,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_4,

про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та суми, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, за невиконання грошового зобов'язання за договором поставки від 17.03.2014 № 23 у загальній сумі 187433 грн. 92 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася зі скаргою на дії заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Відділ ДВС) Іванченко Івана Вікторовича, зареєстрованою у Господарському суді Миколаївської області 30.12.2015 р. за № 24313/15, у котрій просить визнати протиправною та скасувати постанову від 15.12.2015 р. у виконавчому провадженні ВП № 45298080, відкритому на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2014 р. в даній справі, згідно котрої державний виконавець вирішив арештоване майно підприємця ОСОБА_2 передати стягувачу - підприємцю ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, посилаючись на те, що описане та арештоване у відповідності до оскаржуваної постанови майно належить не їй - підприємцю ОСОБА_2, а іншій фізичній особі ОСОБА_4, у якої нею майно орендується за відповідним договором, а тому це майно не може бути передане стягувачу в рахунок погашення боргу, підлягаючого стягненню з неї - підприємця ОСОБА_2 на користь підприємця ОСОБА_3 за рішенням суду в даній справі.

Відділ ДВС у запереченнях від 27.01.2016 р. скаргу не визнав, стверджуючи, що діями державного виконавця не порушено права скаржника підприємця ОСОБА_2, так як згідно оскаржуваної постанови державним виконавцем прийнято рішення про передачу стягувачу майна, котре раніше на підставі відповідної постанови державного виконавця арештовано і передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2, з відома останньої оцінено, і його було тричі виставлено на прилюдні торги, які не відбулися, при цьому ні ОСОБА_2, ні іншою не було оспорено право власності на це майно.

У судове засідання не з'явилися стягувач ОСОБА_3, якого повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, та скаржник, проте від останнього до суду надійшло клопотання від 09.03.2016 р. про зупинення провадження по розгляду скарги в даній справі до вирішення спору в іншій цивільній справі № 477/42/16-ц Жовтневого районного суду Миколаївської області, предметом котрого є визнання за фізичною особою ОСОБА_4 права власності на майно та про виключення цього майна з-під арешту, про передачу котрого стягувачу в рахунок погашення боргу вирішено в оскаржуваній постанові державного виконавця.

Вислухавши представника Відділу ДВС, на думку якого неявка скаржника підприємця ОСОБА_2 і стягувача в даній справі та рішення іншого суду у справі, на котру посилається скаржник, не впливають на вирішення скарги ОСОБА_2 по суті, суд відхилив клопотання скаржника підприємця ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, і визнає можливим розглядати скаргу за наявними у справі документами.

Представник Відділу ДВС вважає доводи скарги підприємця ОСОБА_2 безпідставними, так як оскаржувану постанову на даний час не виконано, тому що іншою особою ОСОБА_4 подано цивільний позов у суд загальної юрисдикції про визнання права власності на майно, про передачу котрого вирішено в оскаржуваній постанові.

Із досліджених матеріалів справи випливає, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2014 р. в даній справі вирішено про стягнення з підприємця ОСОБА_2 на користь підприємця ОСОБА_3 грошових коштів в загальній сумі 180588 грн. 31 коп., із яких: 178220 грн. 19 коп. - основний борг; 585 грн. 92 коп. - 3% річних, 1782 грн. 20 коп. - інфляційні втрати, а також грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 3611 грн. 77 коп.

На виконання цього рішення судом видано наказ від 18.09.2014 р.

Наказ суду підприємцем ОСОБА_3 пред'явлено до виконання Ленінському відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (Відділу ДВС), і на його підставі відкрито виконавче провадження № 45298080, яке в подальшому разом з іншими виконавчими провадженнями про стягнення коштів з підприємця ОСОБА_2 об'єднано у зведене виконавче провадження № 40721144.

Із доданих до відзиву Відділу ДВС від 27.01.2016 р. на скаргу ОСОБА_2 документів випливає, що 22.05.2014 р. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 40721144 у присутності підприємця ОСОБА_2 складено акт опису та арешту рухомого майна, зокрема установок компресорних 2011 року випуску моделі № РМ 31300.00 зав. №№ 106/21403, 110/38188, виявлених за місцем здійснення підприємцем ОСОБА_2 своєї господарської діяльності, і це майно залишено на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_2, про що останньої в акті наявний підпис.

Постановою від 27.04.2014 р. призначено суб'єктом оціночної діяльності товариство з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група", згідно висновку якого вартість майна боржника становить 45800 грн. без урахування ПДВ, про що повідомлено підприємця ОСОБА_2 листом від 07.05.2015 р. за № 14486, отримання котрого підприємцем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У подальшому арештоване майно тричі виставлялося на прилюдні торги. У зв'язку з тим, що вказане майно не було реалізоване за результатами трьох електронних торгів, що підтверджується відповідними повідомленням ДП "Інформаційний центр" від 04.08.2015 р. за № 18888/01-06, від 25.09.2015 р. за №23782/01-06 та ДП "Сетам" від 09.11.2015 р. за № 402-15-пр, державним виконавцем направлено стягувачам пропозицію від 02.12.2015 р., у відповідності до ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження", про залишення за собою нереалізованого арештованого майна боржника.

Згідно повідомлення від 04.12.2015 р. підприємець ОСОБА_3 виявив бажання залишити нереалізоване майно за собою.

Оскаржуваною постановою заступника начальника Відділу ДВС Іванченко І.І. від 15.12.2015 р. вирішено про передачу нереалізованого арештованого майна, а саме, установок компресорних 2011 року випуску моделі № РМ 31300.00 зав. №№ 106/21403 та 110/38188 підприємцю ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу у сумі 44600 грн.

Вказану постанову підприємцем ОСОБА_2 отримано 21.12.2015 р., що підтверджується підписом скаржника на супровідному листі від 15.12.2015 р. № 51691.

Із акта від 21.12.2015 р., складеного заступником начальника Відділу ДВС Іванченком І.В., випливає, що при виході державного виконавця з метою передачі нереалізованого майна стягувану за місцезнаходженням боржника підприємця ОСОБА_2, остання відмовилася від передачі такого майна, пояснивши, що це майно їй не належить на праві власності.

Оцінюючи вищевикладене, суд визнає, що заступником начальника Відділу ДВС Іванченком І.В. не допущено порушень законодавства України про виконавче провадження, оскільки при врученні підприємцю ОСОБА_2 постанови від 15.12.2015 р. нею пред'явлено документи на підтвердження того, що компресорні установки, про передачу яких винесено оскаржувану постанову, їй не належать, у зв'язку з чим виконавчі дії не відбулися, і на даний час оскаржувану постанову від 15.12.2015 р. не виконано.

У відповідності до чч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Ураховуючи викладені обставини, суд визнає, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята у відповідності до положень Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі ст.62 Закону, а тому підстав для задоволення скарги боржника немає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на дії заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Іванченко Івана Вікторовича, а саме, про визнання протиправною та скасувати постанову від 15.12.2015 р. у виконавчому провадженні ВП № 45298080, відкритому на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2014 р. в господарській справі № 915/1249/14, - відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом п'яти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.М.Коваль.