ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.2016р. Справа №905/989/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ,

про стягнення 3253532,60 грн

Головуючий суддя: Паляниця Ю.О.

Суддя: Сажнева М.В.

Суддя: Філімонова О.Ю.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 пров. юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви

з 19.08.2015р. до 10.09.2015р., з 10.09.2015р. до 29.09.2015р., з 22.12.2015р. до 21.01.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом (з урахуванням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р.) до відповідача, Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ про стягнення 3% річних в сумі 112395,25 грн, інфляційних втрат 3141137,35 грн, а всього 3253532,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №13-381-Б від 24.01.2013р. купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару, отриманого у лютому, квітні, липні-грудні 2013 року, січні-квітні, листопаді-грудні 2014 року, січні-лютому 2015 року, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних.

Відповідач у відзиві №15/1-279 від 11.08.2015р. зазначив, що застосований позивачем порядок нарахування інфляційних втрат суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості, зокрема, позивачем здійснене нарахування інфляційних втрат за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю.

Також, у відзиві відповідачем заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік.

Крім того, у запереченнях №15/01-1085 від 04.11.2015р. Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» просило відмовити у задоволенні заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зміну розміру позовних вимог.

Заперечення відповідача щодо необхідності залишення без задоволення заяви позивача про зміну розміру позовних вимог не приймаються судом до уваги, а позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» розглядається судом з урахуванням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р., з огляду на наступне:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ про стягнення заборгованості за поставлений природний газ в сумі 14215330,69 грн, 3% річних 69004,84 грн, інфляційних втрат 361528,46 грн, а всього 14645863,99 грн.

За приписами ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна підстав або предмету позову, розміру позовних вимог означають зміну істотних складових позову. Так, зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до відповідача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається.

Відповідно до позиції, викладеної у п.3.12 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Згідно із п.3.12 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, 05.10.2015р. для розгляду справи №905/989/15 було призначено колегію у складі: головуючого судді Паляниці Ю.О., суддів Ніколаєвої Л.В.,Сажневої М.В.

Згідно із п.3.8 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу) розгляд справи починається заново.

05.10.2015р. до господарського суду надійшла заява №14/2-1217 від 02.10.2015р. позивача про зміну розміру позовних вимог, у відповідності до якої Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявило вимоги про стягнення 3% річних в сумі 112395,25 грн, інфляційних втрат 3141137,35 грн, а всього 3253532,60 грн.

З поданням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р. позивач збільшив позовні вимоги про стягнення 3% річних з 69004,84 грн до 112395,25 грн, інфляційних втрат з 361528,46 грн до 3141137,35 грн, а також змінив підстави позову з урахуванням того, що в обґрунтування розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних за січень-лютий 2015 року позивачем до матеріалів справи було представлено акти приймання-передачі природного газу від 31.05.2015р., які раніше суду не надавались.

Приймаючи до уваги, що заява №14/2-1217 від 02.10.2015р. позивача надійшла до господарського суду до початку розгляду справи по суті, з огляду на приписи ст.22 Господарського процесуального кодексу України, постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», судом розглядаються остаточні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з урахуванням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 24.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Відкритим акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №13-381-Б.

Згідно із п.п.1.1, 2.1 вказаного договору (з урахуванням змісту додаткових угод №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р.) за договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу. Продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.03.2015р. газ в обсязі до 33501,465 тис. куб. м, у тому числі:

- у 2013 році 13855,395 (тис. куб. м);

- у 2014 році до 12046,070 (тис. куб. м);

- у І кварталі 2015 року до 7600 (тис. куб. м).

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину ціна за 1000 куб. м газу становить 3509 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб. м газу 3509 грн, крім того ПДВ 20% - 701,80 грн, всього з ПДВ 4210,80 грн. Сторонами неодноразово вносились зміни в п.5.2 договору №13-381-Б від 24.01.2013р., внаслідок чого ціна на газ становила:

- з 01.07.2013р. 4150,80 грн з ПДВ (додаткова угода №1 від 10.07.2013р.),

- з 01.01.2014р. 2937,60 грн з ПДВ (додаткова угода №2 від 31.12.2013р.),

- з 01.04.2014р. 4828 грн з ПДВ (додаткова угода №3 від 28.04.2014р.),

- з 01.05.2014р. 4724 грн з ПДВ (додаткова угода №4 від 15.05.2014р.),

- з 01.09.2014р. 5848,80 грн з ПДВ (додаткова угода №5 від 05.09.2014р.),

- з 01.11.2014р. 6120 грн з ПДВ (додаткова угода №6 від 10.11.2014р.),

- з 01.12.2014р. 7080 грн з ПДВ (додаткова угода №7 від 08.12.2014р.),

- з 01.02.2015р. 6840 грн з ПДВ (додаткова угода №9 від 05.02.2015р.).

Відповідно до п.11.1 договору №13-381-Б від 24.01.2013р. (в редакції додаткової угоди №8 від 22.12.2014р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.03.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №13-381-Б від 24.01.2013р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу:

- від 28.02.2013р. про приймання-передачу газу у лютому 2013 року на суму 10389500,53 грн,

- від 30.04.2013р. про приймання-передачу газу у квітні 2013 року на суму 4304393,45 грн,

- від 31.07.2013р. про приймання-передачу газу у липні 2013 року на суму 282204,59 грн,

- від 31.08.2013р. про приймання-передачу газу у серпні 2013 року на суму 259952,15 грн,

- від 30.09.2013р. про приймання-передачу газу у вересні 2013 року на суму 331953,32 грн,

- від 31.10.2013р. про приймання-передачу газу у жовтні 2013 року на суму 3170518,02 грн,

- від 30.11.2013р. про приймання-передачу газу у листопаді 2013 року на суму 6861205,99 грн,

- від 31.12.2013р. про приймання-передачу газу у грудні 2013 року на суму 12840130,38 грн,

- від 31.01.2014р. про приймання-передачу газу у січні 2014 року на суму 7035061,42 грн,

- від 28.02.2014р. про приймання-передачу газу у лютому 2014 року на суму 8490839,04 грн,

- від 31.03.2014р. про приймання-передачу газу у березні 2014 року на суму 5746221,73 грн,

- від 30.04.2014р. про приймання-передачу газу у квітні 2014 року на суму 3941560,15 грн,

- від 30.11.2014р. про приймання-передачу газу у листопаді 2014 року на суму 8239154,04 грн,

- від 31.12.2014р. про приймання-передачу газу у грудні 2014 року на суму 14762670,84 грн,

- від 31.01.2015р. про приймання-передачу газу у січні 2015 року на суму 9095789,28 грн,

- від 28.02.2015р. про приймання-передачу газу у січні 2015 року на суму 8772,12 грн,

- від 28.02.2015р. про приймання-передачу газу у лютому 2015 року на суму 8544247,56 грн,

- від 31.05.2015р. про приймання-передачу газу у січні 2015 року на суму 35923,92 грн,

- від 31.05.2015р. про приймання-передачу газу у лютому 2015 року на суму 44685,72 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №13-381-Б від 24.01.2013р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно із додатковою угодою №3 від 28.04.2014р. сторони узгодили викладення п.6.1 договору у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі 31 липня 2014 року).

Відтак, зобовязання з оплати газу, який було прийнято протягом лютого 2013 року лютого 2015 року мали бути виконані наступним чином:

- у лютому 2013 року на суму 10389500,53 грн 19.03.2013р. включно,

- у квітні 2013 року на суму 4304393,45 грн 20.05.2013р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.05.2013р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- у липні 2013 року на суму 282204,59 грн 19.08.2013р. включно,

- у серпні 2013 року на суму 259952,15 грн 19.09.2013р. включно,

- у вересні 2013 року на суму 331953,32 грн 21.10.2013р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (19.10.2013р., 20.10.2013р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- у жовтні 2013 року на суму 3170518,02 грн 19.11.2013р. включно,

- у листопаді 2013 року на суму 6861205,99 грн 19.12.2013р. включно,

- у грудні 2013 року на суму 12840130,38 грн 20.01.2014р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.01.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- у січні 2014 року на суму 7035061,42 грн 19.02.2014р. включно,

- у лютому 2014 року на суму 8490839,04 грн 19.03.2014р. включно,

- у березні 2014 року на суму 5746221,73 грн 21.04.2014р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (19.04.2014р., 20.04.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- у квітні 2014 року на суму 3941560,15 грн 19.05.2014р. включно,

- у листопаді 2014 року на суму 8239154,04 грн 19.12.2014р. включно,

- у грудні 2014 року на суму 14762670,84 грн 19.01.2015р. включно,

- у січні 2015 року на суму 9095789,28 грн 19.02.2015р. включно,

- у лютому 2015 року на суму 8544247,56 грн 19.03.2015р. включно.

Одночасно, як свідчать матеріали справи, крім іншого, у січні 2015 року відповідач отримав товар на суми 8772,12 грн (1,239 тис. куб. м) та 35923,92 грн (5,074 тис. куб. м), про що складено акти б/н від 28.02.2015р. та б/н від 31.05.2015р. відповідно; у лютому 2015 року на суму 44685,72 грн (6533 тис. куб. м), про що складено акт б/н від 31.05.2015р.

Тобто, обсяги постачання газу та його вартість за вказаними актами остаточно визначено: у січні 2015 року 28.02.2015р. та 31.05.2015р., у лютому 2015 року 31.05.2015р.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим до виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом п.п.3.4, 6.1 договору №13/2282-ТЕ-8 від 21.12.2012р. підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Таким чином, складання акту приймання-передачі природного газу, у якому відображено фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість, має юридичним наслідком визначення певного розміру зобов?язання покупця в частині вартості належного до сплати товару.

Відтак, обсяги та вартість газу отриманого покупцем згідно з актами б/н від 28.02.2015р. у січні 2015 року на суму 8772,12 грн, б/н від 31.05.2015р. у січні 2015 року на суму 35923,92 грн, б/н від 31.05.2015р. у лютому 2015 року на суму 44685,72 грн, узгоджено сторонами лише у відповідні дати складання таких актів, внаслідок чого саме вказані документи є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність обов?язку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу:

- у січні 2015 року на суму 8772,12 грн (акт б/н від 28.02.2015р.) не пізніше 19.03.2015р., тобто до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (у вказаному випадку - складання акту),

- у січні 2015 року на суму 35923,92 грн (акт б/н від 31.05.2015р.) не пізніше 19.06.2015р., тобто до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (у вказаному випадку - складання акту),

- у лютому 2015 року на суму 44685,72 грн (акт б/н від 31.05.2015р.) не пізніше 19.06.2015р., тобто до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (у вказаному випадку - складання акту).

Такі висновки суду також підтверджуються тим, що лише починаючи з 20.03.2015р. та 20.06.2015р. позивач дізнався, що його право є порушеним за вказаними поставками газу. До цієї дати, з урахуванням того, що станом на кінець лютого та травня 2015 року обсяги та вартість газу, за зазначеними поставками, не були узгоджені сторонами, право вимоги позивача не виникло та не могло виникнути, зокрема, через необізнаність щодо суми, яка підлягає стягненню.

За твердженнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, фактичне перерахування вартості природного газу, який було поставлено у лютому, квітні, липні-грудні 2013 року, січні-квітні, листопаді-грудні 2014 року, січні-лютому 2015 року, здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №13-381-Б від 24.01.2013р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 112395,25 грн, а саме:

- 1716,41 грн за період з 20.03.2013р. по 25,03.2013р. (поставка лютого 2013 року на суму 10389500,53 грн),

- 950,52 грн за період з 20.05.2013р. по 27.05.2013р. (поставка квітня 2013 року на суму 4304393,45 грн),

- 46,39 грн за період з 28.08.2013р. по 21.08.2013р. (поставка липня 2013 року на суму 282204,59 грн),

- 77,94 грн за період з 20.09.2013р. по 25.09.2013р. (поставка серпня 2013 року на суму 259952,15 грн),

- 0,37 грн за період з 20.10.2013р. по 22.10.2013р. (поставка вересня 2013 року на суму 331925,32 грн),

- 993,30 грн за період з 20.11.2013р. по 26.11.2013р. (поставка жовтня 2013 року на суму 3170518,02 грн),

- 588,26 грн за період з 20.12.2013р. по 27.12.2013р. (поставка листопада 2013 року на суму 6861205,99 грн),

- 75,84 грн за період з 20.01.2014р. по 20.01.2014р. (поставка грудня 2013 року на суму 12840130,38 грн),

- 470,07 грн за період з 20.02.2014р. по 27.02.2014р. (поставка січня 2014 року на суму 7035061,42 грн),

- 912,56 грн за період з 20.03.2014р. по 28.03.2014р. (поставка лютого 2014 року на суму 8490839,04 грн),

- 229,90 грн за період з 20.04.2014р. по 28.04.2014р. (поставка березня 2014 року на суму 5746221,73 грн),

- 18,40 грн за період з 20.05.2014р. по 22.05.2014р. (поставка квітня 2014 року на суму 3941560,15 грн),

- 2091,25 грн за період з 20.12.2014р. по 30.12.2014р. (поставка листопада 2014 року на суму 8239154,04 грн),

- 27038,72 грн за період з 20.01.2015р. по 13.03.2015р. (поставка грудня 2014 року на суму 14762670,84 грн),

- 31583,74 грн за період з 20.02.2015р. по 27.04.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 9140485,32 грн),

- 45601,57 грн за період з 20.03.2015р. по 27.07.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 8588933,28 грн).

За розрахунком суду, з огляду на те, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, а також приймаючи до уваги, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування відсотків річних, сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача дорівнює 108100,76 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 3141137,35 грн, а саме:

- 361528,46 грн за лютий 2015 року (поставка грудня 2014 року на суму 14762670,84 грн),

- 1439996,46 грн за період з березня 2015 року по квітень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 9140485,32 грн),

- 1339612,44 грн за період з квітня 2015 року по червень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 8588933,28 грн).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка грудня 2014 року на суму 14762670,84 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями грудня 2014 року мав бути здійснений не пізніше 19.01.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з лютого 2015 року. На кінець лютого 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 2701115,93 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних втрат у лютому 2015 року, а не 6821291,67 грн, як про це зазначено позивачем.

Поставка січня 2015 року.

Як було зазначено судом вище, оплата газу, поставку якого оформлено актом від 31.01.2015р. на суму 9095789,28 грн, мала бути здійснена не пізніше 19.02.2015р. включно, актом від 28.02.2015р. на суму 8772,12 грн 19.03.2015р., актом від 31.05.2015р. на суму 35923,92 грн 19.06.2015р. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат на суму 9095789,28 грн розпочався з березня 2015 року, на суму 8772,12 грн з квітня 2015 року, на суму 35923,92 грн з липня 2015 року. На кінець березня 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 3235404,79 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних втрат у березні 2015 року, а не 8948583,98 грн, як про це зазначено позивачем. На кінець квітня 2015 року заборгованість відповідача була повністю погашена за цією поставкою, внаслідок чого база для нарахування інфляційної складової боргу у квітні відсутня.

Поставка лютого 2015 року.

Як встановлено судом вище, оплата газу, поставку якого оформлено актом від 28.02.2015р. на суму 8544247,56 грн, мала бути здійснена не пізніше 19.03.2015р. включно, актом від 31.05.2015р. на суму 44685,72 грн 19.06.2015р. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат на суму 8544247,56 грн розпочався з квітня 2015 року, на суму 44685,72 грн з липня 2015 року. На кінець квітня 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 5729800,44 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних втрат у квітні 2015 року, а не 8588933,28 грн, як про це зазначено позивачем. На кінець травня 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 2697131,50 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних втрат у травні 2015 року, а не 5802420,30 грн, як про це зазначено позивачем. На кінець червня 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 660429,71 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних втрат у червні 2015 року, а не 2377132,88 грн, як про це зазначено позивачем.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача належить інфляційна складова боргу у розмірі 1356733,53 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, заслухавши пояснення відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 108100,76 грн 3% річних та 1356733,53 грн інфляційної складової боргу.

Відносно клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік, яке викладено у відзиві №15/1-279 від 11.08.2015р., суд зазначає про наступне:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право розстрочити його виконання.

Підставою для вчинення вказаних дій є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Пунктом 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Одночасно, судом також повинні прийматися до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на наявність збитків Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» внаслідок проведення на території Донецької області антитерористичної операції, а саме руйнувань будівель, газопроводів та інших споруд на суму 11142285,96 грн, втрат природного газу у обсязі 13035,597 тис. куб. м, що становить 88714175,12 грн та не дає змоги розрахуватись навіть за поточними зобовязаннями. Крім того, відповідач зазначає, що розрахунки споживачами здійснюються нерівномірно, а процент реального виконання судових рішень відносно боржників є незначним.

На підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи висновок №1096/12.12-03 від 04.08.2015р. Донецької торгово-промислової палати; інформацію щодо втрат газу, матеріали обґрунтування недостатності тарифу на газ; звіт про фінансові результати за І півріччя 2015 року.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, зокрема, у судовому засіданні 21.01.2016р. заперечив.

За висновками суду, обставини, якими заявник обґрунтовує клопотання про відстрочку виконання рішення суду, дійсно ускладнюють негайне виконання судового рішення по справі №905/989/15.

Одночасно, з огляду на матеріальні інтереси позивача, строк відстрочення рішення суду на 1 рік є надто великим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, з урахуванням того, що предметом стягнення є 3% річних та інфляційні втрати, суд вважає можливим надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 21.01.2016р. по справі №905/989/15 на 6 місяців, внаслідок чого клопотання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» підлягає частковому задоволенню.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р., з огляду на часткове задоволення позовних вимог, розподілу між сторонами підлягає сума судового збору у розмірі 48802,99 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги (з урахуванням заяви №14/2-1217 від 02.10.2015р.) Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ про стягнення 3% річних в сумі 112395,25 грн, інфляційних втрат 3141137,35 грн, а всього 3253532,60 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 3% річних 108100,76 грн, інфляційні втрати 1356733,53 грн, а також судовий збір в сумі 21972,51 грн.

Відстрочити виконання рішення від 21.01.2016р. господарського суду Донецької області по справі №905/989/15 на 6 місяців з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 21.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26.01.2016р.

Головуючий суддя Ю.О.Паляниця

Суддя М.В. Сажнева

Суддя О.Ю. Філімонова