ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

01.03.2016р. Справа № 917/2620/15

За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "БУК-1", вул.Пролетарська, 27-Б, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Оіл Сервіс", вул.Строна, 28, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800

про стягнення 29791,62 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №01 від 11.01.2016 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 29791,62 грн., із яких: основний борг - 18497,47 грн., 3% річних - 880,08 грн., інфляційні витрати - 10414,07 грн.

10.02.2016 року за вхідним №1624 (канцелярії суду) представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд подане клопотання з додатками прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання не з"явився, ухвала від 21.01.2016 року яка була направлена на адресу відповідача вказану в позовній заяві (вул.Строна, 28, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800) 04.02.2016 року повернулася на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

Судом встановлено, в період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року від імені ОСББ «БУК-1» на рахунки ТОВ «Центр-Оіл Сервіс» перераховувались грошові кошти. Станом на 01.01.2014р. сума перерахованих коштів становила 18497,47грн. Про перерахування цих коштів свідчать банківські платіжні доручення, засвідчені банківською установою в належному порядку. Зазначені кошти перераховувались без наявних правових підстав - за відсутності договорів та первинних документів, якими підтверджено було б існування відповідного зобовязання у ОСББ «БУК-1». В березні 2014р. ОСББ «БУК-1» було виставлено відповідачу вимогу про повернення цієї суми. Однак, дана вимога відповідачем проігнорована.

Згідно з ч.1та 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» установлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у пятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. При виявленні фактів такого порушення з керівника підприємства і головного бухгалтера стягується до Державного бюджету України штраф у розмірі двох неоподатковуваних мінімумів заробітної плати.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р. неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно з п. 2.35 Інструкції кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

При винесенні рішення в частині стягнення основної суми боргу суд виходив з наступного. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи банківськими платіжними дорученнями підтверджується перерахування позивачем відповідачу 18.497,47 грн. В свою чергу, відповідач, будучи повідомленим про розгляд даного спору судом, не надав доказів у спростування доводів позивача. З урахуванням та на підставі положень статей 33 та 36 ГПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 18 497,47 грн. заборгованості, є обґрунтованими як поданими доказами, так і нормами права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявна вимога позивача від 28.03.2014р., якою позивач вказав відповідачу на наявність у останнього обовязку повернути безпідставно отримані кошти. Доказів виконання даної вимоги відповідачем суду не надано.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 880,08 грн. трьох процентів річних та 10 414,07грн. інфляційних втрат за період з 01.05.2014 р. по 01.12.2015р., суд визнає його правильним, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості, 3% річних та інфляційних нарахувань - підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати з оплати судового збору, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Оіл Сервіс»(39800, м. Комсомольськ, вул. Строна, буд. 2-В, код ЄДРПО 36965776) на користь Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «БУК-1» (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Пролетарська, буд 27-Б, рахунок №2100 в ПАТ «УкрСиббанк» м. Кременчук) 31 009,62грн., з яких: 18497,47грн. основного боргу, 880,08грн. відсотків річних, 10 414,07грн. інфляційних втрат, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1218грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 10.03.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.