ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" лютого 2016 р.Справа № 916/2440/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів;

До відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства „Колос;

про спонукання до виконання мирової угоди;

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст. 121 ГПК України.

Судя ОСОБА_1

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Від заявника: не зявився;

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.07.2015р. позовні вимоги задоволено. Зобовязано Приватне сільськогосподарське підприємство „Колос (67912, Одеська обл, Красноокнянський район, с. Гавиноси, ) виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 10.06.2014 р. у справі № 916/1352/14, та передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів (66362, Одеська обл, Котовський район, с. Чубівка, ) товар у вигляді пшениці 3-го классу 1000 тон на суму 1 500 000 грн. Стягнено з Приватного сільськогосподарського підприємства „Колос (67912, Одеська обл, Красноокнянський район, с. Гавиноси, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів (66362, Одеська обл, Котовський район, с. Чубівка, ) - 1218/одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. Рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015 р. по справі № 916/2440/15 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

04.08.2015р. на виконання рішення господарського суду Одеської області видано відповідні накази.

18.02.2016р. до господарського суду Одеської області від ВДВС Котовського МРУЮ в Одеській області надійшла заява про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015р.

Розглянувши заяву про зміну способу виконання рішення, суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України „Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до п.п. 7.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

В силу ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч. 2 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 ЗУ „Про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.7.4 постанови Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Таким чином, належним доказом відсутності у боржника 1000 тон пшениці 3-го класу, яке Приватне сільськогосподарське підприємство "Колос" було зобов`язано передати стягувачу ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів - мала бути відповідна постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа через відсутність у боржника вищевказаного майна. Такої постанови заявником не надано. З огляду на зазначене, суд вважає неналежним доказом відсутності майна у боржника акт державного виконавця від 12.02.2016р., яким встановлено факт відсутності у боржника 1000тон пшениці 3 класу.

Заява Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" щодо відсутності 1000тон пшениці 3-го класу надана заінтересованою стороною (самим боржником), і в якості належного доказу також не може бути прийнята судом.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Отже, з наведеного суд робить висновок, що заявником не надано належних доказів відсутності у відповідача приватного сільськогосподарського підприємства „Колос майна, що підлягає передачі позивачу ТОВ „Чубівський комбінат хлібопродуктів за рішенням суду від 29.07.2015 року по справі № 916/2440/15.

З огляду на наведене, у задоволені заяви ВДВС Котовського МУЮ в Одеській області (вх. № 2-21/16 від 05.01.2016 року) про встановлення способу виконання рішення суду по справі № 916/2441/15 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про зміну способу виконання рішення господарського суду Одеської області від 29.07.2015р. по справі № 916/24410/15 відмовити.

Суддя Оборотова О.Ю