ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.02.16р. Справа № 904/10790/15
За позовом: Публічного акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", м. Кременчук Полтавської області

До відповідача: Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Дніпропетровськ

Про: стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 18955/2/2118 від 27.08.2014 року у сумі 3 357 126,91 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14/03-08 від 27.12.2015 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 02.12.2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та пояснень до заяви просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 323 888,02 грн., пеню у розмірі 1 000,00 грн., 3% відсотки річних у розмірі та індекс інфляції у розмірі 32 238,89 грн., загалом 3 357 126,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 18955/2/2118 від 27.08.2014 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість та відповідно нараховані штрафні санкції.

Відповідач проти задоволення позову частково заперечує. У відзиві на позов відповідач зазначає, що сума основного боргу на момент звернення позивач з позовом до суду складає 3323888,02 грн., що підтверджується актом звірки, складеним позивачем за період з 01.08.2014 року по 06.01.2016 року. Із нарахуванням штрафних санкцій відповідач не погоджується, зазначає, що заборгованість виникла у зв'язку із несвоєчасними розрахунками держави в особі Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області за виконані роботи з утримання автомобільних доріг. Також відповідач просить розстрочити стягнення суми боргу на шість місяців рівними частками, починаючи з березня 2016 року.

16.02.2016 року від відповідача надійшло клопотання, у якому просить розстрочити суму основного боргу на шість місяців рівними частками, починаючи з березня 2016 року, до якого додано бухгалтерську довідку, згідно якої станом на 16.02.2016 року заборгованість Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за виконані обсяги дорожніх робіт складає 20639,9 тис. грн.

Розгляд справи був відкладений з 20.01.2016 року на 03.02.2016 року, з 03.02.2016 року на 16.02.2016 року, з 16.02.2016 року на 24.02.2016 року.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 16.02.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2014 року між публічним акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (постачальник) та дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" укладений договір поставки №1955/2/2118, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити наступні товари: ДК 016:2010 19.20.4 Продукти нафтопереробляння, інші (Бітум нафтовий дорожній БНД 60/90) (далі товар).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: бітум нафтовий дорожній БНД 60/90; кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить: бітум нафтовий дорожній БНД 60/90 2500т. Постачальник гарантує як на момент укладення договору так і на момент передачі товару належність йому всіх прав на товар, що виступає предметом цього договору та відсутність будь-яких прав третіх осіб на товар, а також відсутність залежності здійснення поставок від інших, третіх осіб та інших умов. Покупець не несе будь-якої відповідальності за зобов'язаннями постачальника перед іншими, третіми особами. Постачальник також гарантує відповідність виконання даного договору з вимогами законодавства щодо здійснення господарських операцій, в іншому випадку постачальник зобов'язується відшкодувати всі збитки (витрати, тощо) покупцю (п.1.5 договору).

Постачальник повинен поставляти покупцю товар (товари), якість яких відповідає умовам ДСТУ 4044-2001 (п.2.1 договору). Постачальник дає гарантію, що весь товар не має і не буде мати будь-яких дефектів протягом 12 місяців з дати передачі товару покупцю (п.2.3 договору).

Згідно з п.3.1 договору ціна цього договору становить 19 125 000,0 гривень, в тому числі ПДВ 3 187 500,0 гривень, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору. Ціна за одиницю товару становить: бітум нафтовий дорожній БНД 60/90 7 650,0 грн/т, в тому числі ПДВ 1 275,0 гривень. (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору строк (термін) поставки (передачі) товарів за договором: постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах EXW Кременчук, вул. Свіштовська, 3 за правилами (ІНКОТЕРМС 2010) протягом 2014 року в строк 3 календарних дні після отримання письмової заявки покупця. У заявці покупця вказується: найменування товару; кількість товару. Постачання товару здійснюється автомобільним транспортом покупця на умовах, що передбачені цим договором, протягом 3 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 року (п.10.1 договору).

Відповідно до п.11.8 договору керуючись п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин що виникли між сторонами з 14.08.2014 року.

Додатковою угодою №2 від 23.12.2014 року до договору поставки №1955/2/2118 від 27.08.2014 року сторони домовились:

- зменшити обсяги закупівлі бітуму БНД 60/90 на 8,68т та внести зміни в п.1.2 договору, виклавши його в наступній редакції: "найменування (номенклатура, асортимент) товару: бітум нафтовий дорожній БНД 60/90; кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить: бітум нафтовий дорожній БНД 60/90 2491,32т.";

- зменшити суму договору на 66 402,0 гривень та внести зміни у п.3.1 договору, виклавши його в наступній редакції: " ціна цього договору становить 19 058 598,0 гривень, в тому числі ПДВ 3 176 433,0 гривень, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару."

На виконання умов договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 433 175,00 грн., що підтверджується накладними № 89035791 від 20.08.2014 року на суму 232 560,00 грн., № 89035819 від 21.08.2014 року на суму 210 681,00 грн., №89035833 від 22.08.2014 року на суму 156 213,00 грн., №89036013 від 30.08.2014 року на суму 164 475,00 грн., №89036053 від 01.09.2014 року на суму 165 699,00 грн., №89036084 від 02.09.2014 року на суму 160 956,00 грн., №89036613 від 23.03.2014 року на суму 158 967,00 грн., №89036709 від 27.09.2014 року на суму 161 568,00 грн., №89036762 від 30.09.2014 року на суму 159 885,00 грн., №89037199 від 16.10.2014 року на суму 239 904,00 грн., №89037201 від 16.10.2014 року на суму 229 500,00 грн., №89037723 від 07.11.2014 року на суму 206 244,00 грн., №89038106 від 25.11.2014 року на суму 167 382,00 грн., №89038164 від 27.11.2014 року на суму 164 628,00 грн., №89038167 від 28.11.2014 року на суму 235 314,00 грн., №89038225 від 01.12.2014 року на суму 241 281,00 грн., №89038252 від 02.12.2014 року на суму 216 801,00 грн., №89038253 від 02.12.2014 року на суму 217 260,00 грн., №89038254 від 02.12.2014 року на суму 226 287,00 грн., №89038255 від 02.12.2014 року на суму 232 101,00 грн., №89038256 від 02.12.2014 року на суму 242 199,00 грн., №89038266 від 03.12.2014 року на суму 243 270,00 грн.

Товар отриманий представниками відповідача на підставі довіреностей, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Факт передачі товару підтверджується актами приймання передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №1955/2/2118 від 27.08.2014 року, копії актів знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунку-фактури товару (далі - рахунок) підписання акту приймання-передачі товару та здійснюються з відстрочкою платежу на термін 90 календарних днів від дати поставки товару і передачі постачальником документів, зазначених п.4.2 договору.

До рахунку додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати) (п.4.2 договору).

На оплату поставленого товару позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури до накладних: № 89035791 від 20.08.2014 року на суму 232 560,00 грн., № 89035819 від 21.08.2014 року на суму 210 681,00 грн., №89035833 від 22.08.2014 року на суму 156 213,00 грн., №89036013 від 30.08.2014 року на суму 164 475,00 грн., №89036053 від 01.09.2014 року на суму 165 699,00 грн., №89036084 від 02.09.2014 року на суму 160 956,00 грн., №89036613 від 23.03.2014 року на суму 158 967,00 грн., №89036709 від 27.09.2014 року на суму 161 568,00 грн., №89036762 від 30.09.2014 року на суму 159 885,00 грн., №89037199 від 16.10.2014 року на суму 239 904,00 грн., №89037201 від 16.10.2014 року на суму 229 500,00 грн., №89037723 від 07.11.2014 року на суму 206 244,00 грн., №89038106 від 25.11.2014 року на суму 167 382,00 грн., №89038164 від 27.11.2014 року на суму 164 628,00 грн., №89038167 від 28.11.2014 року на суму 235 314,00 грн., №89038225 від 01.12.2014 року на суму 241 281,00 грн., №89038252 від 02.12.2014 року на суму 216 801,00 грн., №89038253 від 02.12.2014 року на суму 217 260,00 грн., №89038254 від 02.12.2014 року на суму 226 287,00 грн., №89038255 від 02.12.2014 року на суму 232 101,00 грн., №89038256 від 02.12.2014 року на суму 242 199,00 грн., №89038266 від 03.12.2014 року на суму 243 270,00 грн.

12.10.2015 року позивач направляв відповідачу лист №38/10-693/1, відповідно до якого просив погасити дебіторську заборгованість у розмірі 4 153 888,02 грн.

30.10.2015 року позивач звертався до відповідача з претензією №14/05-745 (яка, згідно поштового повідомлення, отримана відповідачем 06.11.2015 року), згідно якої вимагав погасити відповідачем заборгованість у розмірі 4 153 88,02 грн.

Дані лист та претензія залишені відповідачем без відповіді.

Позивач вказує, що відповідачем лише частково оплачена заборгованість за поставлений товар, а тому заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 323 888,02 грн.

Позивач посилається на неоплату відповідачем у повному обсязі поставленого товару за договором поставки №1955/2/2118 від 27.08.2014 року, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення п.4.1 договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 3 323 888,02 грн.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 3 323 888,02 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував, проти заборгованості не заперечував.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 3 323 888,02 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.7.3.7 договору в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово). Нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через місяць від дня порушення такого зобов'язання (п.7.3.10 договору).

За несвоєчасну оплату поставленого товару позивач (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та пояснень до неї) просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1000,00 грн. виходячи із розрахунку за один місяць.

Відповідно до статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 7.3.10 договору сторони визначили, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через місяць від дня порушення такого зобов'язання. При цьому сторони у п.7.3.11 домовились та підтверджують, що загальний розмір відповідальності покупця за цим договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов'язань покупця.

З урахуванням викладеного нарахування пені має припинитися через місяць після виникнення прострочення оплати.

При перевірці правильності нарахування пені судом встановлений більший розмір ніж заявлено позивачем, що є його правом, а тому вимога про стягнення пені у розмірі 1 000,00 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 19.11.2014 року по 26.11.2015 року у розмірі та індекс інфляції за загальний період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року у загальному розмірі 32 238,89 грн.

Як зазначено вище, пунктом 7.3.10 договору сторони визначили, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через місяць від дня порушення такого зобов'язання.

Суд, проаналізувавши даний пункт договору дійшов висновку, що даний пункт стосується лише нарахування пені, як договірної санкції, оскільки ст. 625 Цивільного кодексу застосовується не залежно від наявності договору, відповідно до положень даної статті у договорі можливо лише встановити інший розмір процентів, а не змінити строк їх нарахування. Стосовно індексу інфляції ст. 625 Цивільного кодексу України чітко визначає про його нарахування за весь час прострочення.

З урахуванням викладеного, положення визначені у п.7.3.10 договору до нарахування 3% річних та індексу інфляції не застосовуються.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних за період з 19.11.2014 року по 26.11.2015 року та індексу інфляції за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року встановлено більший розмір штрафних санкцій, ніж заявлено позивачем, що є його правом, а суд не може задовольнити більший розмір ніж визначено позивачем, а отже вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції у загальному розмірі 32 238,89 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, заявлені позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та пояснень до неї) підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню 3 357 126,91 грн. (основний борг у розмірі 3 323 888,02 грн., пеня у розмірі 1 000 грн., 3% річних та індекс інфляції у розмірі 32 238,89 грн.).

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи. У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просить прийняти ухвалу про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 85 811,23 грн., з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, судовий збір складає 50 356,90 грн. (1,5 відсотка ціни позову (3 357 126,91 *1,5%).

Однак, відповідно до ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки даний спір виник через невиконання відповідачем у повному обсязі взятих на себе зобов'язань із оплати поставленого за договором товару, що потягло за собою нарахування позивачем штрафних санкцій, при чому позивач, в подальшому значно зменшив розмір заявлених штрафних санкцій, суд вважає за можливе покласти судовий збір у повному обсязі, а саме у розмірі 85 811,23 грн., який сплачено позивачем при зверненні з позовом виходячи із розміру первісних позовних вимог (у тому числі у зв'язку з неправильним зазначенням розміру боргу, оскільки як погодилися сторони, часткова оплата заборгованості відбулася після отримання відповідачем претензії з вказівкою про готовність позову до суду), на відповідача.

Стосовно клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено право господарського суду за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України": підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заявляючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду відповідач зазначає, що не відмовляється від сплати заборгованості, проте заборгованість виникла у зв'язку із несвоєчасними розрахунками держави в особі Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області за виконані роботи з утримання автомобільних доріг про що надає бухгалтерську довідку, згідно якої станом на 16.02.2016 року заборгованість Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за виконані обсяги дорожніх робіт складає 20 639,9 грн.

Між тим, викладені відповідачем обставини та матеріали справи не дозволяють стверджувати про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.

Позивач проти задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення усно заперечував, однак письмових пояснень не надав.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Так, даний спір виник з вини відповідача та складний економічний стан підприємства не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Окрім того, відповідач не надав до суду жодних доказів, які б свідчили про наявність на підприємстві скрутного фінансового становища, подано бухгалтерська довідка лише підтверджує наявність боргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області перед відповідачем.

Законодавець пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення, зокрема, фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Також суд зазначає, що фінансове становище відповідача, яке на думку самого відповідача є скрутним, утворилось внаслідок його господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин. Сторони по справі знаходяться в рівнозначних економічних умовах.

Вказане є підставою для відмови у розстроченні виконання рішення.

Також, при розгляді заяви суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обовязок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обовязку щодо оплати продукції відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (вартість товару) у власність позивача.

Надання за вищезазначених обставин відповідачеві можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, клопотання Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 526, 530, 625, 692 Цивільного кодексу України, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24, ідентифікаційний код 31950828) на користь Публічного акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (39610, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, ідентифікаційний код 00152307) заборгованість у розмірі 3 323 888,02 грн., пеню у розмірі 1000,00 грн., 3% річних та індекс інфляції у загальному розмірі 32 238,89 грн. та судовий збір у розмірі 85811,23 грн., про що видати наказ.

В задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців - відмовити у повному обсязі.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2016 року.

Суддя О.М. Крижний