РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/31814/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІВА УКРАЇНА"

До Публічного акціонерного товариства "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК"

Про усунення перешкод

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Швець М.П. (дов. від 28.09.2015)

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 24.02.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.12.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна № 8 від 17.12.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІВА УКРАЇНА" (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК" надалі - відповідач) про усунення перешкод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/31814/15, розгляд справи призначено на 13.01.2016.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 4, згідно якого 24.12.2015 представник відповідача отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

13.01.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10.02.2016.

10.02.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.02.2016.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по справі.

17.02.2016 судом розглянуто клопотання про зупинення провадження у справі та відмовлено в його задоволенні.

17.02.2016 ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено на 24.02.2016.

В судове засідання, призначене на 24.02.2016, з'явився представник позивача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 24.02.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення та зупинення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача суд відмовив у його задоволенні виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Твердження відповідача про перебування його представника в іншому судовому засіданні не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

З урахуванням викладених обставин, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач в судове засідання 24.02.2016, не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка деяких учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Суд також відмовляє в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з тим, що відповідно до ст.. 79 ГПК України розгляд справи зупиняється до розгляду іншої пов'язаної справи , а відповідач просить зупинити справу до розгляду апеляційної скарги по даній справі.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено попередній договір, посвідчений 28.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 4479, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися у встановлений попереднім договором строк укласти основний договір купівлі-продажу нерухомості, а саме:

нежилих приміщень з № 1 по № 26 групи приміщень № 36 загальною площею 304,00 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,

нежилих приміщень з № 1 по № 5 групи приміщень № 16 загальною площею 74,00 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 5.1 попереднього договору ОСОБА_4 з метою забезпечення своїх зобов'язань з укладення основного договору купівлі-продажу сплатив ОСОБА_3 гарантійний платіж у сумі 3 217 393 грн., що за узгодженим сторонами курсом гривні до долара становило 397 700 доларів США, яка, у разі укладення основного договору купівлі-продажу у майбутньому, мала бути зарахована в рахунок оплати ціни об'єкта, а у разі відмови однієї із сторін від укладення основного договору, підлягала поверненню ОСОБА_4 Строк укладення основного договору встановлений - до 28.06.2013.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 щодо укладення основного договору та/або повернення гарантійного платежу у випадку відмови від його укладення між ПАТ "Старокиївський банк" (надалі - Відповідач) та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір (без видачі заставної), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 4480, відповідно до умов якого Позивач передав в іпотеку ОСОБА_4 наступне нерухоме майно:

нежилі приміщення з № 1 по № 26 групи приміщень № 36 загальною площею 304,00 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,

нежилі приміщення з № 1 по № 5 групи приміщень № 16 загальною площею 74,00 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 6.1 іпотечного договору від 28.12.2012 року ОСОБА_4 набув право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення та/або невиконання Основного зобов'язання.

Пунктом 6.2 іпотечного договору від 28.12.2012 року були передбачені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких, зокрема, звернення стягнення у позасудовому порядку на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачене п. 6.7 іпотечного договору (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки).

До попереднього договору від 28.12.2012 неодноразово вносились зміни, шляхом підписання додаткових угод щодо збільшення об'єктів купівлі-продажу, збільшення гарантійного платежу та інше.

В травні 2014 року у зв'язку з порушенням Відповідачем п.5.3.10 договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки, відмовою виконувати умови іпотечного договору в цій частині, порушенням ОСОБА_3. основного зобов'язання в частині повернення гарантійного платежу, ОСОБА_4 направив ОСОБА_3. та Позивачу вимогу про припинення порушення основного зобов'язання, у якій вказував на те, що вимагає усунення порушення основного зобов'язання, повернення йому гарантійного платежу у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, а у випадку невиконання, зверне стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки вимога виконана не була, 11.06.2014 ОСОБА_4 на підставі застереження, передбаченого п. 6.7 іпотечного договору, звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки.

11.09.2014 ОСОБА_4 передав нежилі приміщення з №1 по № 26 групи приміщень №36 загальною площею 304,00 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, - до статутного капіталу ТОВ «АВІВА УКРАЇНА» (надалі - Позивач) в обмін на корпоративні права, емітовані останнім.

02.10.2014 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІВА УКРАЇНА» свідоцтво про право власності, індексний номер НОМЕР_2, на об'єкти нерухомого майна - нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1).

Законність набуття Позивачем права власності на вказане приміщення встановлена рішенням Господарського суду м. Києва від 03.11.2015 року у справі №910/22771/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» до ТОВ «АВІВА УКРАЇНА» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, яки відмовлено у задоволенні позову. Рішення набрало законної сили.

Разом з тим, на час розгляду справи у вказаному нежилому приміщенні перебувають працівники Публічного акціонерного товариства «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» (далі - Відповідач), у зв'язку з чим, Позивач як законний власник приміщення позбавлений змоги вільно користуватися і розпоряджатися власним майном.

Позивач звертався з письмовою вимогою до Відповідача за вих. №7 від 02.12.2015 про негайне звільнення останнім нежилих приміщень №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем було отримано лист від Відповідача за вих. №4813/08-02 від 08.12.2015, в якому Відповідач повідомляє, що отримана ним вимога про звільнення приміщення та усунення перешкод в користуванні майном є передчасною та виконана ним не буде.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем, не надано суду документів, що підтверджують його право на зайняття нерухомого у відповідності до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, вимоги позивача є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІВА УКРАЇНА" задовольнити повністю.

2. Усунути Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІВА УКРАЇНА» 02091, м. Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 144 А, ідентифікаційний код 39396130) перешкоди у користуванні належними йому на праві власності нежилими приміщеннями №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ.А) загальною площею 304 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

3. Виселити Публічне акціонерне товариство «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8, ідентифікаційний номер 19024948) з належних Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІВА УКРАЇНА» 02091, м. Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 144 А, ідентифікаційний код 39396130) на праві власності нежилих приміщень №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ.А) загальною площею 304 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8, ідентифікаційний номер 19024948) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІВА УКРАЇНА» (02091, м. Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 144 А, ідентифікаційний код 39396130) судовий збір у розмірі 2 436 грн. 00 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Повне рішення складено - 02.03.2016.

Суддя М.О. Лиськов