ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р.Справа № 913/1216/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Севєродонецьке лісомисливське господарство", смт. Сиротине, м. Сєвєродонецьк (Луганської області)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс", м. Харків
про стягнення 97273,83 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 13 від 15.01.2016 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Севєродонецьке лісомисливське господарство", смт. Сиротине, м. Сєвєродонецьк Луганської області (позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс", м. Харків про стягнення 97273,83 грн.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.12.2015 року позовну заяву Державне підприємство "Севєродонецьке лісомисливське господарство" передано за територіальною підсудністю до господарського суду Харківської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду господарської справи № 913/1216/15 призначено головуючого суддю (суддю - доповідача): Жиляєва Є.М., на підставі чого, керівником апарату суду складено та підписано відповідний Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.12.2015 року справу № 913/1216/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 19 січня 2016 р. о 12:40год.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 19.01.2016 року розгляд справи № 913/1216/15 відкладено на 02 лютого 2016 р. о 12:00год.; від 02.02.2016 року розгляд справи № 913/1216/15 відкладено на 22 лютого 2016 року о 10:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

22.02.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява (вх. № 5803), в якій позивач повідомляє суд про відомі останньому контактні дані стосовно відповідача. Надана позивачем заява досліджена та долучена судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав, про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема, шляхом отримання 19.02.2016 року відповідачем відповідної телефонограми № 126. Разом з тим, 17.02.2016 року на адресу повернулась ухвала господарського суду Харківської області від 02.02.2016 р., яка була направлена на адресу відповідача, що вказана в позовній заяві та яка співпадає з адресою, зазначеної у Витягу з ЄДРПОУ, з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа № 913/1216/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28 травня 2015 року між Позивачем - ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" (продавець) та відповідачем - ТОВ "Престиж Строй Плюс" (покупець) було укладено Договір купівлі - продажу № 40/15 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 10-11), відповідно до умов пункту 1.1. якого, продавець зобовязався передати у власність покупця лісопродукцію та продукцію переробки деревини, передбачені відповідними реєстрами, а покупець зобовязався прийняти її та вчасно за неї розрахуватися на умовах даного Договору.

Загальний обсяг переданої продукції визначається як сума обсягів продукції за усіма специфікаціям. Найменування продукції зазначається в специфікації до кожної парні продукції окремо (п. 1.2., п. 1.3. Договору).

Відповідно до умов п. 3.1. Договору, сторони погодили та встановили, що продавець зобовязується надати покупцю послуги навантаження деревини з використанням механізмів на автотранспорт, а покупець оплачує продавцю вищевказані послуга відповідно до реєстру цін на вантажно-розвантажувальні роботи.

Згідно з п.3.2 Договору, приймання продукції по кількості та якості здійснюється покупцем при завантаженні продукції на автотранспорт. Продукція вважається прийнятою покупцем по кількості та якості з моменту отримання продукції за товарно-транспортною накладною. Після прийняття продукції претензії продавцем по кількості та якості не приймаються.

Порядок здійснення розрахунків між сторонами встановлений умовами пункту 2.6. Договору, який передбачає, що розрахунок за продукцію здійснюється покупцем у безготівковій формі, у національній валюті України, протягом 20-ти банківських днів після отримання продукції або її частини.

Відлік 20-ти денного терміну починається від дати отримання продукції або її частини за відповідною товарно-транспортною накладною (п. 2.7 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань по Договору. Якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна зі сторін у письмовому вигляді не заявить про свої наміри розірвати його дію, Договір автоматично подовжується на наступний період (один календарний рік).

Відповідно до 6.2 вищевказаного Договору, закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від відповідальності по невиконаним зобовязанням.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує, що свої зобов'язання за вищевказаним Договором купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р. виконав належним чином та на виконання умов п.п. 1.1., 3.1. Договору передав у власність відповідача лісопродукцію та надав останньому послуги з її навантаження на загальну суму 157273,83 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими товарно-транспортними накладними (т.с. І а.с. 17-106).

Проте відповідач, в порушення умов п. 2.6. Договору купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р., свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати продукції та послуг за товарно-транспортними накладними виконав частково, сплативши позивачу лише 60000,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки по рахунку позивача (т.с. І а.с. 15-16).

Враховуючи вищенаведені обставини, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Договором купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р., яка склала 97273,83 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем 10.10.2015 року було направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 за вих. № 509 від 08.10.2015 р., в якій останнього було повідомлено про наявну заборгованість з проханням її сплатити (т.с. І а.с. 107-108).

Проте вищевказана ОСОБА_2 повернулась на адресу позивача без доказів її вручення, з довідкою відділення поштового зв'язку: "повернуто за закінченням терміну зберігання" (т.с. І а.с. 109).

Таким чином, сума боргу за отриману відповідачем лісопродукцію та послуги з навантаження деревини за Договором купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р. в розмірі 97273,83 грн. залишилась з боку відповідача несплаченою.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

На момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм Закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов Договору купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р., тобто доказів сплати позивачу грошових коштів за отриману лісопродукцію та послуги з навантаження деревини в розмірі 97273,83 грн., господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 97273,83 грн. заборгованості, підтверджуються наявними у матеріалах справи № 913/1216/15 доказами та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати по сплаті судового збору за майновий характер спору в розмірі 1459,00 грн. покладаються в даному разі на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124,129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" (61037, м. Харків, пр. Московський, буд. 199 "Б", офіс 418 "А", ) на користь Державного підприємства "Севєродонецьке лісомисливське господарство" (93490, Луганська область, смт. Сиротине, м. Сєвєродонецьк, вул. Фрунзе, 86, , р/р 7160 в ПАТ "Промінвестбанк" м. Київ, МФО 300012) - 97273,83 грн. заборгованості за Договором купівлі - продажу № 40/15 від 28.05.2015 р.; 1459,00 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 26.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3