УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09.03.2016Справа № 910/3838/16

Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд»

про стягнення 24336631 дол. США 45 центів та 4572738 грн. 14 коп.,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд» про стягнення 24336631 дол США 45 центів та 4572738 грн. 14 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем порушено правила об'єднання вимог, а саме в одній позовній заяві об'єднано кілька вимог, що не пов'язані між собою підставою виникнення та поданими доказами.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з пунктом 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс» як солідарного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» як солідарного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд» як солідарного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 24336631 дол США 45 центів та 4572738 грн. 14 коп.

При цьому, позовні вимоги до відповідача 2 позивач обґрунтовує фактом укладення між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс» Договору поруки № 68-П/15 від 20.07.2015, до відповідача 3 - фактом укладення між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» Договору поруки № 300-П/14 від 08.10.2014, до відповідача 4 - фактом укладення між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд» Договору поруки № 301-П/14 від 08.10.2014.

Однак суд зазначає, що зважаючи на те, що норми чинного законодавства не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою, тобто поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарну відповідальність, оскільки їх порука не є спільною, тоді як лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями такі поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.06.2012 у справі № 42/367 та у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-185цс14.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що між позивачем, відповідачем 2, відповідачем 3 та відповідачем 4 укладені різні договори поруки, між відповідачами 2, 3, 4 не виникло солідарної відповідальності між собою, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання вимог, оскільки в одній позовній заяві об'єднано кілька вимог, що не пов'язані між собою підставою виникнення, у зв'язку з чим повертає позовну заяву без розгляду.

Крім того, розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в п. 3 ч. 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру становить не менше 1378 грн. 00 коп., та не більше 206700 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, абзацом другим частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону).

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів 24336631 дол США 45 центів та 4572738 грн. 14 коп., у зв'язку з чим позивач повинен був подати суду докази сплати судового збору, виходячи з ціни позову, визначеної в іноземній валюті (24336631 дол США 45 центів) станом на дату подання позову або станом на день сплати відповідного судового збору, а також виходячи з ціни позову, визначеної у гривні (4572738 грн. 14 коп.).

Однак, позивачем не надано суду доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, зокрема, позивачем не долучено до позовної заяви платіжного доручення, квитанції, тощо, що є належними та допустимими доказами сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, що підтверджується складеним представниками відділу діловодства Господарського суду міста Києва (канцелярією) актом від 04.03.2016.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що при реєстрації позовної заяви, яка надійшла від Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд» не виявилось, зокрема, доказів сплати судового збору, зазначених у додатку № 1 до позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, у зв'язку з чим повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Крім того, розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не подано доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 2 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В матеріалах справи відсутній бланк опису вкладення, який є належним доказом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві з дотриманням вимог статті 57 Господарського процесуального кодексу України, який згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення саме копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачам у справі може бути, зокрема, бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв'язку, разом з фіскальним чеком про відправлення.

Втім, позивачем не долучено до позовної заяви жодних доказів направлення відповідачам копії позовної заяви та додатків до неї (опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку), що підтверджується складеним представниками відділу діловодства Господарського суду міста Києва (канцелярією) актом від 04.03.2016.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що при реєстрації позовної заяви, яка надійшла від Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостимул Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнес Лтд» не виявилось, зокрема, доказів направлення копії позовної заяви з додатками відповідачам у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви і доданих до неї документів, у зв'язку з чим повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош