ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р.Справа № 922/6450/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 І В", м. Харків
про спонукання до укладення договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №19/0/45-16 від 13.01.2016;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №б/н від 01.05.2015р.;

3-а особа - ОСОБА_2, довіреність №08-11/7743/2-15 від 30.12.2015.

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 І В", в якому просить суд спонукати ТОВ "ОСОБА_1 І В" укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради, у редакції, запропонованій позивачем. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21 січня 2016 року о 11:15 годині.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківську міську раду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 січня 2016 року розгляд справи відкладено на 03 лютого 2016 р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 лютого 2016 р. розгляд справи відкладено на 15 лютого 2016 р. о 11:00 год. та запропоновано позивачу надати суду до судового засідання докази того, що відповідачу належить на праві власності або на праві користування земельна ділянка, яка розміщена під об'єктом будівництва (м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46).

Відповідач 11.02.2016 надав відзив на позовну заяву (вх. №4573/16), який судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.02.2016 представник позивача та 3-ої особи підтримав позов та надав клопотання (вх. № 4868) про продовження строку вирішення спору по справі поза межами двох місячного строку на два тижні та просив відкласти розгляд справи, у зв'язку з тим, що позивач звернувся до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради та Держземагенства у м. Харкові з запитом для надання йому інформації хто є власником земельної ділянки або користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, оскільки вважає, що ці документи матимуть значення для повного та всебічного розгляду справи.

Відповідач в судовому засіданні 15.02.2016 проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що він не є власником чи користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, а також власником спірного приміщення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 лютого 2016 року задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду спору поза межами двох місячного строку на два тижні та відкладення розгляду справи, продовжено строк розгляду спору поза межами двох місячного строку на два тижні - до 02 березня 2016 р., розгляд справи відкладено на 25 лютого 2016 р. о 14:20 год. та зобов'язано позивача надати суду до судового засідання письмові пояснення стосовно доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.

25 лютого 2016 року позивач через канцелярію суду надав правове обґрунтування позовних вимог (вх. №6472), які судом долучені до матеріалів справи.

Також, представник позивача 25 лютого 2016 року надав заяву (вх. №6473), в якій просив суд оголосити у судовому засіданні перерву для надання можливості представнику позивача надати докази на підтвердження того, що відповідач є власником або користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти клопотання позивача про оголошення перерви в судовому засіданні, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Крім того, вважає, що позивачу було надано судом достатньо часу для подання додаткових доказів на підтвердження того, що відповідач є власником або користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, а також позивачем не надано будь-яких доказів, що свідчать про неможливість або наявність перешкод у поданні цих документів в дане судове засідання.

Розглянувши клопотання позивача про оголошення перерви у судовому засіданні, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За статтею 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Як вбачається з матеріалів справи сторонам створені належні умови для надання ними доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів в порядку підготовки справи до розгляду.

Позивачу було надано достатньо часу для надання необхідних доказів по справі, що підтверджується ухвалами господарського суду від 21.01.2016, 03.02.2016 та 15.02.2016, проте додаткових доказів позивачем до матеріалів справи надано не було.

В судовому засіданні представник позивача та 3-ої особи підтримав позов та просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що він не є власником чи користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, а також власником спірного приміщення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та 3-ої особи, суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_1 І В" було проведено реконструкцію нежитлового приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові під розміщення магазину продовольчих товарів, код об'єкта 1230.1; ІІ категорія складності (Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 30.12.2014 № ХК 21 (а.с.19-21).

Відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 30.12.2014 № ХК 21 (далі Декларація), нежитлове приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові прийнято в експлуатацію 30.12.2014 р.

Згідно даних декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 1052,81 тис. грн., у тому числі витрати на будівельно-монтажні роботи 763,25 тис. грн. та витрати на машини, обладнання та інвентар 289,56 тис. грн.

Позивач стверджує, що після введення в експлуатацію нежитлового приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові, відповідач із пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в порядку ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не звертався.

13 лютого 2015 року, листом № 100/0/154-15 (а.с. 24), який надіслано відповідачу 17 лютого 2015 року позивач просив відповідача звернутися до нього із заявою про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в порядку ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

23 березня 2015 року, листом № 263/0/124-15 (а.с. 26), позивач звертався до відповідача з пропозицією про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова у зв'язку з реконструкцією нежитлового приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові. Зазначений лист-пропозиція надіслана відповідачу 25 березня 2015 року.

Запропонованим позивачем проектом договору кошторисну вартість обєкта будівництва визначено в сумі 6581507,40 грн., а розмір пайової участі визначено в сумі 723965,81 грн. (проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та розрахунок величини пайової участі при реконструкції нежитлових приміщень першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 під розміщення магазину продовольчих товарів, а.с. 28-29).

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, відповідач договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в м. Харкові не уклав, пайовий внесок не сплатив, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений у ст.181 Господарського кодексу України.

Порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст.187 ГК України та ст.649 ЦК України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов.

Частина 3 статті 179 ГК України визначає, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, можливість розгляду судом переддоговірних спорів обумовлюється обов'язковістю договору, зокрема, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Частиною 5 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 №804 затверджено Порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок).

Відповідно до п.1.2. Порядку порядок визначає умови та встановлює процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури замовниками будівництва на території м. Харкова.

Згідно з п. 1.3., п. 1.4. Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком. Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Відповідно до п. 1.5. Порядку пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Згідно з п. 1.6. Порядку у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні, зокрема: замовник будівництва - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку (ділянки) та яка має намір здійснити будівництво або змінити об'єкт будівництва, у тому числі під час проведення будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів та фундаментів у плані об'єкта будівництва.

Відповідно до п. 2.4. Порядку у разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку.

Відповідач у судовому засіданні зазначає, що він не є власником чи користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, а також власником спірного приміщення.

Інших доказів на підтвердження обставин викладених позивачем у позовній заяві, позивачем надано не було.

Таким чином позивачем не доведено, що відповідач є власником чи користувачем земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46.

Отже, позивачем не доведено, що відповідач є замовником будівництва за адресою: м. Харків, пр. 50 річчя СРСР, 46, а відтак обов'язок відповідача щодо укладання договору про пайову участь у розвиток інфраструктури м. Харкова, відсутній.

Стаття 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини, приписи закону і на те, що позивачем не наведено правових підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. ст. 179, 187 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 3, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3