донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.03.2016 справа №905/3171/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від16.12.2015 року
по справі№905/3171/15 (суддя Бойко І.А.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Прибор» м. Маріуполь, Донецька область
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь, Донецька область
простягнення основної суми боргу у розмірі 437 600,40грн., 44 415,36грн. пені, 10 205,46грн. 3% річних, 172 369,80грн. інфляційних витрат

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Прибор» м. Маріуполь, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь, Донецька область про стягнення основної суми боргу у розмірі 437 600,40грн., 44 415,36грн. пені, 10 205,46грн. 3% річних, 172 369,80грн. інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3171/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства МК АЗОВСТАЛЬ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АЛЬФА-ПРИБОР заборгованість у розмірі 437 600,40грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 10 205,46грн., інфляційні нарахування у розмірі 164 440,19грн., пені у розмірі 31 682,27 грн., судовий збір у розмірі 9 659,29 грн. В вимогах в частині стягнення 100,00 грн., у звязку з арифметичною помилкою відмовлено. В вимогах в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 7 929,61 грн. відмовлено. В вимогах в частині стягнення пені у розмірі 12733,09 грн. відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь, Донецька область, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду від 16.12.2015р. у справі №905/3171/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин справи та визнання встановленими недоведених обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, посилаючись на позбавлення його права на участь у судовому засіданні.

Апелянт зазначає, що оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог не надав доказів, підтверджуючих надання повного пакету документів, то строк виконання відповідачем зобовязань за договором не настав, відповідно, правові підстави для звернення позивача з позовною заявою щодо оплати обладнання відсутні, а також відсутні підстави нарахування та стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені. Водночас відповідач зауважує, що судом не враховано умови п.п.5 специфікацій до договору, які є додатками до договору щодо виникнення обовязку оплати отриманої продукції.

Також апелянтом заявлено клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на 80%, яке обґрунтовано особливістю здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, існування заборгованості контрагентів перед відповідачем та заборгованості Державного бюджету України по сплаті бюджетного відшкодування ПДВ.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення у звязку з знаходженням товариства у скрутному фінансовому становищі, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території антитерористичної операції.

Представник позивача у судове засідання не прибув, направив клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Прибор (надалі Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь (надалі Покупець) був укладений типовий договір №088ел/40 (надалі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується передати, а Покупець прийняти і оплатити обладнання (надалі Товар) на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, кількість, номенклатура Товару зазначається в специфікаціях до цього договору, що є його невідємною частиною.

Згідно з пунктом 4.1. Договору встановлено, що поставка Товару здійснюється за цінами, що визначені відповідно до умов поставки, зазначені в специфікаціях та вміщують у себе усі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати Постачальника, що повязані з постачанням Товару.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що оплата Покупцем Товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у цьому договорі.

Відповідно до п.6.3. Договору, Постачальник зобовязаний надати покупцю до початку прийомки Товару оригінали наступних документів: рахунок на оплату Товару; транспортні та супровідні документи; сертифікат або паспорт якості Постачальника або виробника (в разі, якщо Постачальник не є виробником); пакувальні документи; акт прийомки-передачі ресурсів.

Згідно п.6.4. Договору, Покупець може відмовитись від прийняття поставленого Товару до надання документів, зазначених у п.6.3. Договору.

Відповідно до п.п. 10.4., 10.5. Договір, він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.07.2015р. Сплив строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань (в тому числі гарантійних) по цьому Договору.

З матеріалів справи вбачається , що сторонами підписані як додатки до договору Специфікації: №6 від 18.08.2014р. та №7 від 26.09.2014р., відповідно до яких сторони узгодили найменування, умови, строк поставки, кількість та ціну продукції.

Договір та специфікації до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлений товар, що підтверджується видатковим накладними: №РН-177 від 20.12.2014р. у розмірі 171 884,40 грн., №РН-179 від 20.12.2014р. у розмірі 62 467,20 грн., №РН-006 від 24.01.2015р. у розмірі 203 248,80 грн., що разом становить 437 600,40 грн.

По видатковим накладним №РН-177 від 20.12.2014р. та №РН-179 від 20.12.2014р. дата поставки на підприємство відповідача - 24.12.2014р. По видатковій накладній №РН-006 від 24.01.2015р. дата поставки на підприємство відповідача 28.01.2015р.

Вищезазначені видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін.

Повноваження представника отримувача підтверджені відповідними довіреностями: №02517 від 18.12.2014р., №00057 від 21.01.2015р.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за видатковими накладними позивачем була відправлена претензія №401 від 10.09.2015р. на адресу відповідача.

Відповідно до п.5.2. Договору, оплата за поставлений Товар буде здійснюватися протягом строку, зазначеного в специфікації, який рахується з моменту поставки ресурсів та надання документів, зазначених у п. 6.3. цього договору.

Згідно з п. 5 Специфікацій №6 та №7 до Договору строк оплати поставленого обладнання 10 календарних днів з моменту поставки обладнання на склад відповідача. В свою чергу, пунктом 8 Специфікацій №6 та №7 до Договору передбачено, що датою поставки вважається дата передачі обладнання на склад відповідача з відміткою у видатковій накладній.

Отже, розрахунки за договором повинні були здійснитись: - згідно з накладними №РН-177 від 20.12.2014р. та №РН-179 від 20.12.2014р. у строк до 02.01.2015р. включно; - згідно з накладною накладній №РН-006 від 24.01.2015р. у строк до 06.02.2015р. включно.

З умов Договору вбачається, що виконання грошових зобовязань повязано саме з моментом поставки товару на склад покупця. В свою чергу, позивач не довів, а господарський суд не дослідив, що саме з дати передачі обладнання на склад відповідача у останнього виникає обовязок оплатити отриману продукцію в строк, визначений специфікаціями.

Щодо посилання відповідача на те, що момент оплати за Договором №088ел/40 від 18.03.2013р. не настав, оскільки позивач в повному обсязі не надіслав відповідачу пакет документів, зазначених в п. 6.3. Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Сторони в розділі 6 Договору погодили, що поставка в рамках договору здійснюється з додержанням Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу від 25 квітня 1966р. № П-7 (надалі Інструкція П-7).

За вимогами пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції по якості та комплектності проводиться у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також супроводжувальним документам, які підтверджують якість та комплектність поставленої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення щодо якості, рахунок-фактура, специфікація та інше). Відсутність зазначених супроводжувальних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті зазначається які документи відсутні.

Також, в розділі 6 Договору сторони погодили, що поставка в рамках договору здійснюється з додержанням Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу 15 червня 1965р. № П-6 (надалі Інструкція П-6).

За вимогами пункту 12 Інструкції П-6 приймання продукції по кількості проводиться по транспортним та супровідним документам відправника, і в разі відсутності товаросупровідних документів складається акт, в якому вказується які документи відсутні.

Отже, нескладання відповідачем за відповідними поставками згідно вимог Інструкцій П-6 та П-7 акту про відсутність будь-яких документів в пакеті товаросупроводжувальних документів є підтвердженням надання позивачем всіх необхідних документів.

Відповідач, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надав доказів на підтвердження обставин, про які зазначає та не довів факту порушення постачальником (позивачем по справі) строків передачі товаросупроводжувальних документів.

Статтею 666 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідач не надав доказів скоєння дій, передбачених зазначеною нормою права або умовами договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів прострочку кредитора.

При таких обставинах, як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, заборгованість відповідача перед позивачем становить 437 600,40грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт прострочення виконання відповідачем обовязку з оплати товару, тому господарський суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення з останнього боргу у розмірі 437 600,40грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за період з 30.01.2015р. по 26.10.2015р. пеню у сумі 44 415,36грн., суму 3% річних за період з 31.12.2014р. по 26.10.2015р. у розмірі 10 205,46грн. та 172 369,80грн. інфляційних витрат за той самий період.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів не погоджується з рішенням господарського суду щодо задоволення даної вимоги повністю, оскільки позивачем невірно визначено момент прострочення грошового зобовязання відповідачем.

Таким чином, задоволенню підлягає сума 3% річних у розмірі 10 097,55грн. за період з 03.01.2015р. по 26.10.2015р.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 172 369,80грн. колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р.).

Таким чином, задоволенню підлягає сума інфляційних витрат у розмірі 140 764,18грн. за період з 01.02.2015р. по 26.10.2015р. (починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж).

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 44 415,36грн. за період з 30.01.2015р. по 26.10.2015р.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини щодо моменту виникнення обовязку з оплати продукції, які зазначені в специфікації та строк нарахування такої суми, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає вимога про стягнення пені у розмірі 31 857,30грн. за період з 03.02.2015р. по 07.09.2015р.

Колегія суддів зазначає, що є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам Господарського процесуального кодексу України довод скаржника щодо позбавлення його судом права на участь у судовому засіданні та надання відповідних доказів, оскільки за приписами ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, сторона, добросовісно користуючись правами та обов'язками в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України має право направити належні докази, навіть за відсутності можливості явки до суду.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку право сторони на судовий захист не порушено, але це є підставою прийняття доданих до апеляційної скарги доказів.

Апелянтом було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 80% від суми, що підлягає стягненню з відповідача та відстрочення виконання рішення до 31.03.2016р., яке обґрунтовано особливістю здійснення господарської діяльності на території антитерористичної операції.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання визначені у ст.617 Цивільного кодексу України.

Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відсутність коштів у боржника взагалі не вважається неможливістю виконання грошового зобов"язання, яке б звільняло його від відповідальності. Про це прямо зазначено в ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов"язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому заявник, в обґрунтування вищезазначених клопотань, посилається на скрутне матеріальне становище; існування перед відповідачем заборгованості з боку державного бюджету та контрагентами; здійснення господарської діяльності на території антитерористичної операції.

Натомість, відповідач не надав будь-яких доказів, які б могли призвести до зменшення розміру пені: винятковості даного випадку, доказів тяжкого фінансового стану, окрім фінансового звіту станом на 30.09.2015р. та фінансового звіту про фінансові результати за січень-вересень 2015р. Крім того, не надано доказів, що саме з 31.03.2016р. він буде мати реальну можливість виконати рішення.

Враховуючи зазначене, матеріальні інтереси обох сторін, наявність інфляційних процесів в державі, які впливають на діяльність, в тому числі позивача, необґрунтованість клопотань належними доказами, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо незадовольння клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені та надання відстрочки виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3171/15 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь, Донецька область - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3171/15 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015р. у справі №905/3171/15 - скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Прибор» (87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Нахімова, 88, оф. 65, ) суму заборгованості у розмірі 437 600,40грн., 31 857,30грн. пені, 10 097,55грн. 3% річних, 140 764,18грн. інфляційних витрат та судовий збір у розмірі 9 304,80грн.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Прибор» (87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Нахімова, 88, оф. 65, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 730,48грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1прим.-Позивачу; 1прим.-Відповідачу; 1прим.-у справу; 1прим.-ДАГС; 1прим.-ГСДО.