РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016Справа №910/27494/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення грошових коштів у розмірі 49 052,86 грн., за участю представників позивача - Шегери І.П., довіреність №12-У від 10.12.2015 року, відповідача - Гриненко С.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 28 473,90 грн. - основного боргу, 3 769,48 грн., пені, 798,05 грн. 3% річних та 16 011,43 грн. інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань за договором на послуги інкасації коштів №17-02-12/155/12-Д від 01.08.2012 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.10.2015 року порушено провадження та призначено до розгляду на 19.11.2015 року (судя Полякова К.В.).

18.11.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано письмові пояснення та відзив, в якому він просив суд відмовити в позові.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва від 23.12.2015 року у зв'язку з лікарняним судді Полякової К.В. призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/27494/15.

Після автоматичного розподілу справу №910/27494/15 24.12.2015 року передано для розгляду судді Чебикіній С.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року (суддя Чебикіна С.О.) прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду на 25.01.2016 року.

25.01.2016 року представником відповідача через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

25.01.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 10.02.2016 року.

10.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.02.2016 року.

24.02.2016 року представником відповідача через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року між Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) було укладено договір на послуги інкасації коштів №17-02-12/155/12-Д, за умовами укладеного договору банк у відповідності та на умовах визначених договором власними силами і засобами в узгоджені дні та години надає послуги з інкасації коштів клієнту за адресами: м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, 115-б; м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, 115; м. Єнакієве, вул. Волзька, 2; м. Горлівка, вул. Мініна-Пожарського, 121б (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору банк здійснює доставку готівки до власної каси (філія «Центрально-міське відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Горлівка Донецької області» м. Горлівка, вул. Петровського, 1), здійснює перерахування інкасованих коштів і забезпечує їх зарахування в строки визначені в загальних умовах надання послуг з інкасації коштів на поточний рахунок клієнта.

Згідно п. 1.5. договору обов'язки, права, відповідальність сторін, порядок інкасації коштів, форс-мажор встановлюється Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, затвердженими рішенням правління банку з усіма змінами і доповненнями.

Зарахування (переказ) коштів на поточний рахунок клієнта здійснюється після їх перерахунку в наступні терміни: а) в день інкасації коштів, згідно з регламентом банку якщо сумки з коштами, що про інкасовані у пунктах інкасації коштів та доставлені в банк до 13.00 години; б) наступного операційного дня, що слідує за днем інкасації коштів, до 13.00 години, якщо сумки з коштами проінкасовані у пунктах інкасації коштів та доставлені в банк після 13.00 години (п.1.6. Загальних умов надання банківських послуг юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, затвердженими рішенням правління банку з усіма змінами і доповненнями).

Підпунктом (в) п. 2.1. Загальних умов надання банківських послуг юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, затвердженими рішенням правління банку з усіма змінами і доповненнями передбачено, що банк зобов'язаний забезпечувати збереження і захист від викрадення (втрати) сумок з готівкою при наданні послуг з інкасації коштів з моменту їх прийняття від касира клієнта.

У разі втрати інкасаторами банку сумок з коштами, або втрати коштів банк несе відповідальність у відповідності з чинним законодавством України в сумах, що дорівнюють втраті коштів (п. 5.1. Загальних умов надання банківських послуг юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, затвердженими рішенням правління банку з усіма змінами і доповненнями).

Поясненнями позивача, частково відповідача, супровідними відомостями №213/01 від 19.07.2014 року на суму 11 988,54 грн., №213/01 від 18.07.2014 року на суму 10 057,50 грн., №215/04 від 18.07.2014 року на суму 6 427,86 грн., які містяться в матеріалах справи, стверджується факт здійснення інкасації відповідачем у позивача грошових коштів на загальну суму 28 473,90 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором на послуги інкасації коштів №17-02-12/155/12-Д від 01.08.2012 року, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з перерахування інкасованих коштів і забезпечення їх зарахування в строки визначені в загальних умовах надання послуг з інкасації коштів на поточний рахунок клієнта.

Доказів виконання належним чином своїх зобов'язань з перерахування інкасованих коштів і забезпечення їх зарахування в строки визначені в загальних умовах надання послуг з інкасації коштів на поточний рахунок позивача відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на загальну суму 28 473,90 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних у розмірі 798,05 грн. та інфляційних втрат у розмірі 16 011,43 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Позивач просить суд стягнути пеню в розмірі 27 075,03 грн. за період з 15 липня 2014 року по 13 січня 2015 року.

Проте, згідно з частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.1. роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/293 від 29.04.1994 р., якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Оскільки факту погодження нарахування пені за прострочення відповідачем перерахування інкасованих коштів і забезпечення їх зарахування на поточний рахунок позивача не доведено, відповідальність відповідача за порушення вказаних строків договором не передбачена, то вимоги позивача про стягнення пені в сумі 3 769,48 грн. задоволенню не підлягають, і в позові в цій частині слід відмовити.

Судом була надана належна оцінка відзиву відповідача на позовну заяву, проте доводи з приводу неможливості виконання зобов'язань відповідачем за даним договором з підстав настання форс-мажорних обставин (непереборної сили), а саме проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, не приймаються судом до уваги, оскільки за правилом статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції визначені Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яким встановлені часові та територіальні межі проведення антитерористичної операції. Статтею 10 цього Закону встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За змістом статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), перелік яких визначений часиною 2 цієї статті, засвідчують з видачею сертифіката про такі обставини Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Пунктом 10.4. Загальних умов надання банківських послуг юридичним особам та фізичним-особам підприємцям, затвердженими рішенням правління відповідача з усіма змінами і доповненнями передбачено, настання та припинення дії обставин непереборної сили має підтверджуватись документом, виданим відповідною торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникла та/або припинила свою дію обставина непереборної сили.

Проте, відповідачем вищевказаного сертифікату суду надано не було, тому підстави для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов'язань з перерахування інкасованих коштів і забезпечення їх зарахування в строки визначені в загальних умовах надання послуг з інкасації коштів на поточний рахунок позивача за договором на послуги інкасації коштів №17-02-12/155/12-Д від 01.08.2012 року відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 29.09.2015 року №905/4017/14 та від 10.02.2016 року №910/11536/15.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, місто Київ, провулок Шевченка, 12; код 00039002) на користь Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії (03134, місто Київ, вулиця Григоровича-Барського, 2; код 36265925) 28 473 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят три) грн. 90 коп. - основного боргу; 798 (сімсот дев'яносто вісім) грн. 05 коп. 3% річних, 16 011 (шістнадцять тисяч одинадцять) грн. 43 коп. інфляційних втрат та 1 699 (одна тисяча шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 11 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.02.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна